Здравейте, добър вечер, и добре дошли
в специалния рождественски епизод на Топ Гиър.
Тази вечер ще бъдем тримата мъдреци
и предизвикателството ни е да стигнем от Изтока
до рожденото място на бебето Исус във Витлеем.
Казаха ни, че можем свободно да си изберем кола за пътуването
и вариантите бяха: а) да струва по-малко от 8 000 лв,
и б) двуместен спортен кабриолет.
Обаче, преди да потеглим, се появи проблем. За да стигнем до Витлеем,
трябваше да преминем през Израел, и по политически причини
израелците не са много щастливи да виждат коли от тези страни
да пресичат границата им.
Затова трябваше да вземем колите си от тук,
в бившата съветска република Грузия
и да ги транспортираме до изходната точка с руски самолет.
Проблемът беше, че не знаехме къде е тази точка.
Аз смело избрах колата си - Фиат Барчета.
Имах такава, но тази не е просто Барчета, а специалната Ривиера.
Черна боя, червена тапицерия, красота.
Не беше смел, а глупав.
Красива е! - Глупав си, защото си взел Фиат.
Аз съм мъдрец. Купих Мазда МХ-5.
Да, скучния, очевиден избор. Затова преди си купих такава.
Да, защото винаги когато правим пътешествия,
аз вземам интересната кола, хитовия модел.
Този път, където и да сме се запътили, тази ще свърши работа.
Както очаквате, аз бях най-мъдрия и направих разумен избор.
Съчетах европейския стил с легендарната немска надеждност,
в това BMW Z3.
Не знаех... Добра сделка, нали?
Не знаех, че може да купиш Z3 за по-малко от 8 000 лв.
Не можеш. - За колко го купи?
Закръглих цената на 9 122 лв.
Така надвишаваш бюджета, изхарчил си повече!
Значи не сме трима мъдреци - а мъдрец, идиот и мошеник.
Започнахме да се чудим къде ли ще ходим.
Оман? Китай? - Мъдреците идват от Изток, Норфолк.
Казвам ви, където и да е, не е Норич.
Скоро щяхме да разберем, защото дойде време за приземяването.
Готово. Коланът е закопчан.
Давам назад, наближавам нещо.
Какво по дяволите правят?
О, Боже мой!
О, Боже! - Къде по дяволите е това?
О, не!
Хамънд! Включи ръчната спирачка! - Ако въжетата се скъсат, аз...
Току-що видях писта.
Колесниците са спуснати. Приземяваме се.
Изравняваме. Изравняваме.
Приземи го!
Какво прави? - Пропусна пистата.
Пак се спускаме.
Този път го приземи, слънчице.
На земята сме.
Тук сме. Пристигнахме, където и да е това "тук".
Сега щяхме да разберем къде беше това "тук".
Не можеш да определиш. - Господа, вижте кой идва.
Какво е това? - Бронежилетки.
Защо?
Истинска броня. - Кевлар.
Бронежилетки. - Какво трябва да правим?
О, Боже. - Какво?
Приземили сме се в Ирак.
Чух... - Откажете се.
Витлеем е на 1 900 км от тук, но помежду ни има няколко войни.
Всичко хубаво, и не забравяйте да вземете малко злато
ливан и смирна по пътя. - Да, зарежи ги тях, ами Ирак?
Това е Ирак? - Ирак е.
Да слезем от самолета. - Ти първи.
Не мога да съм първи. Паркирал си на изхода.
Можем ли да вземем...
Ще тръгнем едновременно. - Ще сме точно зад теб.
Ще броя обратно. - Старт!
Всички знаят ли какво правим?
Ще тръгнем на едно с нормална скорост, става ли?
Да. - Да, става.
Всички тръгнаха ли? Махаме ръчните спирачки.
Някой иска ли да каже нещо? Нека просто го направим, ако сме готови.
Три, две, едно, старт!
Вие копелета!
Забави ли се? - Да.
Предприемам отбранителни действия.
Къде сте? - Успя ли?
Жив съм, крия се в голям хангар.
Джеймс, три, две, едно, старт.
Хайде!
Къде останахте? - Много съжалявам, Хамо.
Благодаря, че ме оставихте аз да отнеса огъня.
Успешно изминали 300 м,
извадихме картата, за да планираме следващия си ход.
Според знака на гърба на двигателя там...
се намираме в Арбил, ето тук.
Витлеем е там. Така, всичко поред,
трябва да излезем от Ирак, колкото може по-бързо.
Най-близката граница е турската, но до нея няма път,
а ако отидем в Иран...
Чакай, Витлеем е ето там, нали? - Да.
Значи там искаме да отидем. - Да, през места като Мосул и Багдад.
Гледали ли сте програмата, наречена "новини"?
Знам за какво става дума.
Мосул е много опасен. - Много лош, нали?
Повече от всякъде по света.
Тук ли се намираме? Където е наистина зле?
На по-малко от пръст разстояние сме.
Там горе, в Иран, в Турция и натам
и натам, изпускаме...
Можем да излезем от Ирак и да го заобиколим.
Звучи като план.
Така мъдреците от Изток тръгват на изток.
Североизток. - Да.
И така, с бързо организиран маршрут по картата,
влязохме в колите си, които не са бронирани Хъмвита, и потеглихме.
Всички неща, които гледаме по телевизията - мини, самоделни бомби,
коли — бомби - са тук някъде.
От къде да знае човек как да ги засича?
Ако ме отвлекат не искам да чувам нищо от сорта на:
"Не се съобразяваме с терористи". Просто платете.
Не искам да ме обезглавят по Интернет.
Бас хващам, че Ричард Хамънд съжалява, че е взел малък Фиат.
Осъзнах, че като съм отпред, ставам първата мишена.
Най-мъдро ще е да мина в средата.
Дразнещото бе, че и другите имаха същата идея.
О, не, няма да стане.
Идиот!
Тъпак!
Мей!
Бяхме толкова погълнати да минем в средата,
че не гледахме накъде отиваме.
И скоро се загубихме.
Определено направихме грешен завой. Това не може да е изходният път.
О, горкият аз.
Това не е главен път, нали? - Чувствам се неспокоен.
Много лошо.
Момчета, намираме се на идеалното място за засада.
Вижте колко високо е всичко наоколо. - Мини зад завоя и провери.
Няма да мина...
Добре де. Хамънд, не ставай глупав!
Хамънд, спри. Хамънд!
Кажи ни какво виждаш, какво има там?
Виждах път към цивилизацията.
Бяхме на прав път. Тогава разбрахме, че не сме.
О, Боже, каква катастрофа!
На минути сме от сигурна смърт.
Всъщност, вече съм мъртъв.
Мисля, че няколко бутала са се счупили.
Поне сме в град, където има вносител на BMW.
Братле, най-мъдрият ти избор те подведе.
Чух го на самолета, "Аз съм най-мъдрия..."
"По-мъдър съм от тях." - Това помогна ли ти?
Не, щях да кажа, обичам колко сте конструктивни
в моменти на сериозна опасност.
Джеймс отвори инспекционна шахта на канал
и ни каза да се махаме.
Мисля си, че не трябва да се шляем, но...
Това е Ирак.
Мислех си как стоиш тук, а там има доставчик на кухни,
ученик с вратовръзка и всичко е нормално.
Нужно е само една милионна част да не е нормална
Нужна е... Шум като този,
един човек, и вече мястото изобщо не е нормално.
Не подскочих при звука.
Върховата машина на Джеймс скоро започна да дразни местните.
Искаш да отидеш там?
Но нещата се развиха.
Добри новини. Продуцентите току-що ми съобщиха,
че за пътешествието има резервна кола.
Супер, очаквам да е XKR кабрио. - Зад тебе е.
О, Боже. - Не е ли Астра 1.6 кабрио?
Да, и е много... - Ужасна.
Най-лошото кабрио в света.
Като пандишпан без аромат. - Да, ужасна кола.
Това ме изпълни с чувство на облекчение.
Щяхме да го изоставим и той щеше...
Но сега можем да тръгнем, знаейки, че той ще е добре.
За нас е по-лесно да следваме кода. - Да.
Знаеш ли какво? Прав си. Довиждане. - Довиждане.
Колата добре ли е?
Да, отвсякъде. - Фиатът е добре.
Джеймс се надяваше да поправи колата без да привлича много внимание.
Обаче...
Не пипайте!
Пришпорен от проклетата Астра, най-после възкресих Лазар.
Да!
Нямаше да успея без децата наоколо.
Но тогава, 20 минути по-късно...
Проклятие!
Изминах 18 километра
и понеже оставаха 3 200, намерих сервиз
и тогава разбрах, че цилиндрите са пълни с вода.
Има шанс едно към десет двигателят да се разглоби както трябва,
новият уплътнител да пасне на цилиндъра,
двигателят да се сглоби и да се спася от Астрата.
Надявам се да стане.
На следващата сутрин напуснахме Арбил с колегата ни в неговото BMW.
Надявам се Астрата да спре да се влачи зад мен.
Той беше ясен. Триумфирах над него, само за да се разкара.
В крайна сметка Арбил беше безопасен град.
Но докато карахме из провинцията,
имаше все повече военни пунктове.
Страшна охрана.
Много мъже с много оръжия.
Докато шофирахме започна да вали и пътищата станаха много хлъзгави.
Започна силно да занася.
Завъртях се.
Никога не съм карал по такъв път.
И не беше само пътя...
...беше много, много опасно.
Тук не ми харесва.
Много сме близо до иранската граница,
и разбира се, историческите отношения между Ирак и Иран
не са добри и буквално това е земята на бандитите.
Ако има блокада на пътя, която не е полицейска, какво ще правим?
Започвам да се мокря и ще вдигна тавана.
Продължихме с вдигнати тавани, като Джеръми караше необичайно бавно.
По принцип сега трябва да ви разказвам за колата.
Но сега повече се тревожа как да се махна от тук.
Въпреки че войната в Ирак официално приключи,
1 000 души годишно умират само от крайпътни бомби.
Така се минава през завой в Ирак -
влачиш се с 1 км/ч, проверяваш апекса,
проверяваш обстановката и ако не ти хареса, се връщаш назад.
Докато се влачехме, ме озари една идея, която много исках да споделя,
и затова отбихме край един нелегален пазар, в който имаше водопад и река.
Събрах ви, защото знам как да бронирам колата си.
Така ли? - Наистина?
Ще махна тапицерията на вратите, ще ги напълня с пясък,
ще ги сложа пак и така ще карам с по две торби пясък от всяка страна.
Идеята не е лоша... нали?
Не мисля, че ще стане. - Торба с пясък ще спре куршум?
Да. - А защо пясъчна врата да не може?
Защото пясъкът ще е много.
Не чак толкова. - Не е достатъчно.
Добре, продължавай. - Струва си да се опита.
Не искам да го казвам, защото той го измисли,
но като се замислите, може и да стане.
След срещата купих на Хамънд местен сувенир.
Искаш ли 50 калибров куршум?
Който е... запалка?
После започнахме да търсим тихо местенце за моя експеримент.
Внимателно, цапаш вратата.
Млъкни. - Само малко...
Ето. Това ще го спре.
Това ще спре гранатомет.
Бронираната ми Мазда беше готова за тестване и доведох
бронирания ни охранител
който се обучавал в Специалните сили как да прави пикселно лице.
Виждате ли 9-милиметровата входна дупка?
Ще видим ли каква част е успяла да проникне?
Минал е директно.
И е продължил.
О, Боже! Как е станало това?
Изхвърлил е части от куршума и от вратата.
Куршумът се е разбил и... - Се е превърнал в още куршуми.
Ще си в безопасност. - Няма нищо за гледане.
В оставащите 50 км до иранската граница
Джеймс успокояваше нервите си с малък коледен концерт.
Ние трите момчета от ВВС Две
с една златиста кола, една с цвят на ако,
дойдохме с грешните коли, дойдохме с точните,
с работещо парно, работещи фарове,
пътуващия на запад уплътнител може да гръмне
Какво лай...
Вярвам, че градът пред нас
е последният преди границата. - Да
Извинявай.
Това е то, пичове. Ще оправя документите.
Ще се видим след секунда. - Какво успокоение.
Фаровете ми не са добри. - Нито моите.
Джеръми се върна много бързо.
И? - Лоши новини.
Какво?
По политически причини ВВС е забранен в Иран.
Забранен? - Никой от ВВС...
Мислех, че само ВВС News, но цялото ВВС
е забранено в Иран и не можем да пресечем границата.
Няма значение. Нека не задълбаваме. Няма да ни пуснат.
А Ант и Дек могат да влизат?
Ант и Дек, Саймън Коуел, Крис Тарант. - Фифт Гиър?
Фифт Гиър. - Емердейл Фарм?
Емердейл Фарм, не и Дейвид Атънборо. - Спрингуоч?
Консултирахме се с картата и ситуацията се оказа безперспективна.
Изтокът беше извън сметките. Багдад беше на юг
а крепостта на Ал Кайда в Мосул беше на запад.
Единственият ни избор бе да се върнем на планинския път
и да се опитаме да намерим безопасен път на север към Турция.
Обзалагам се, че първите мъдреци не са имали подобен проблем.
Е, те не са били от ВВС, нали?
Решихме, че е много рисковано да караме из планината през нощта,
и трябваше да намерим място, където да отседнем.
Няма нищо, което да напомня за хотел.
Пътуваме през нощта, няма къде да отседнем.
Може би най-лошото нещо, което можем да правим сега.
Отпред има светлини, пичове.
На следващата сутрин се оказа,
че сме отседнали в увеселителен парк, което бе странно.
Това е Ричард Хамънд.
Докато се возехме, осъзнахме нещо.
От два дни сме в Ирак и дори веднъж не ни простреляха,
взривиха или обезглавиха по Интернет. Накратко, имахме Богоявление.
Вече няма да нося това.
Радвам се, че го каза. - Нямам нужда от него.
Радвам се, че няма да ходим в Иран, защото макар това да е Ирак,
се намираме в кюрдистанския регион, където е пълно с кюрди.
Всички са приятни хора.
Много любезни. Опасно е, колкото в Челтнъм.
Погледнете го от светлата страна - слънце, три кабриолета, планини.
Можем да минем по същия път, за да му се насладим.
Работа, както обикновено.
Невероятно е. Намирам се в Мазда МХ-5,
и пресичам Ирак.
След като страхът беше изчезнал, за първи път можехме да обсъдим колите.
Хайде, малка Барчета, покажи ни какво можеш.
Странно, от трите, тази най-малко прилича на традиционен роудстър.
Има предно задвижване, базирана е на Фиат Пунто.
Но е страхотна малка кола.
Проблемът с предното задвижване няма значение.
Чувствам я специална, а само това е от значение
при двуместните роудстъри.
Както очаквате при МХ-5, всяко нещо при нея е перфектно.
Освен дупките по вратата.
Как може куршум да се раздели на три, докато пробива Мазда?
Мисля, че е някакъв знак.
Отец, синът и светата врата.
Междувременно отзад...
Зрители, между нас казано, може би направих грешка.
Как да се изразя? Двигателят е много малък, окачването е много меко
и паузите между скоростите са толкова големи,
че мога да вмъкна друга скоростна кутия между тях.
Давай! И превключи.
Благодаря.
Докато навлизахме дълбоко в Северен Ирак,
гледката стана още по-великолепна.
Честно казано, не съм бил на по-красиво място.
Чувствена красота.
Толкова се радвам,
че не ни пуснаха в Иран, защото ако бяхме там,
нямаше да видим това невероятно място.
Защо изобщо ни беше страх?
За жалост, Ирак не е изцяло мирен,
затова на следващата сутрин намерихме път за Турция и потеглихме,
все още не към Витлеем.
Джеръми има чалма на главата си,
което го прави да изглежда като Лоурънс от "Некомпетентност".
Но поне успя да научи няколко местни думи,
което беше от полза на следващата бензиностанция.
Просто помнете, "беджи" е бензин.
"Беджи" е кучи син.
Каквото и да правите не ги бъркайте. - Има ли някой тук?
Да кажем, че имаше...
Не обичам да будя човек само за бензин.
Особено ако по грешка го нарека кучи син.
Продължихме и скоро пристигнахме на страшната турска граница.
Изобщо не ми изглежда приятелска.
Да изляза? - Да, моля.
Какво ще прави?
Това е кутия с...
Какво е това? - Мога да обясня.
Това е... запалка.
Запалка? - Да.
Сигурен ли сте?
Да. Мога ли да ви покажа...
Ако направите така... После... Не работи.
Вие сте забавен човек. - Да. Съжалявам.
Мисля, че ми дойде в повече..
На другата страна на границата отбихме за нови инструкции.
Те влязоха. - Предсказуемо.
Идиоти.
Силно казано.
Избягахте от регион без война в такъв с война.
Кюрдите се бият с турците за независимост,
и ако наистина сте мъдреци,
до вечерта ще сте пристигнали в хотела си в безопасната зона.
И още... Външно министерство.
Пътен бюлетин на Британското външно министерство.
Не предприемайте излишни пътувания в провинциите Хакари,
Сирнак, Сиирт и Тунчели.
Тази година досега има девет атаки. Висока опасност от тероризъм.
Тук е по-лошо от Ирак.
Мисля, че казах довиждане на бронежилетката.
Там ли отиваме? - Отиваме в...
На 220 мили е от тук. Това са 363 км.
Но са 220 мили.
Трябва да изминем 220 мили за...
Четири часа и половина. - Невъзможно е.
Пичове, опасявам се, че това е тест
кой има най-бързата кола.
Започваме.
Скоростта спасява живот!
Бързото каране тук е опасна работа.
Леко друса!
Какво по дяволите? О, Боже.
Предпочитам да ме взривят.
Пътищата са...
Сякаш просто са излели асфалта на земята.
О, не! Шапката ми!
Но въпреки дискомфорта,
орангутанът на Топ Гиър реши да кара още по-бързо.
Хайде, вие двамцата! - Да, да.
Което завърши добре.
О, Боже. Какво по дяволите?
Момчета имам голям проблем. Голям проблем.
Това е ауспуха. - Звучи като тръбата на ауспуха.
Ще видите, че това е само една свещ. - Винаги е добре, когато се случи.
Поне не сме в опасна част на света.
Мини
Каква си горила. - Какво?
Как мога да съм виновен за една свещ? - Предполага се, че сме трима мъдреци
а единият си взриви Маздата и го оставихме.
Тед Нъджент сам прави 18 км. О, Боже мой.
Трима царе на Ориента сме ние,
единият във Воксхол, а другите в спортни коли.
Не ми припявай. - Благодаря, че ми помогна, Ричард.
Но вие двамата обичате да го правите. - Да не би свещта...
Защо днес сме толкова досадни? Дори според твоя стандарт.
Накрая, свещта беше залепена на мястото си.
Но все още бяхме в опасната зона при захождането на слънцето.
Вижте това.
Малко по-сериозни от онези в Ирак.
Мъж, обграден от торби пясък.
Торбите с пясък не вършат работа.
Опитвам се да помогна.
За щастие, пътят стана по-добър.
Изглежда имаме двойно платно.
Така е по-добре.
Но за съжаление никой не беше казал на местните как да го използват.
Момчета, на обратната страна на платното има камион.
На грешната посока по двойното платно.
Истинско самоубийство. Какво правят?
Пътната лудост се оправи по тъмно, когато стигнахме на сигурно място.
Колата ми се движи като прасе. - Моята също. Пълно прасе.
Мисля, че пътят буквално разби двигателите -
в моя случай на парчета.
Моят си е добре.
Ако се замислиш, кой би познал
от три опита, че Фиатът ще се държи най-добре от
Маздата и BMW-то.
Хамънд продължи да напредва към хотела.
Тази нощ, след голямата глупост,
започнахме работа по отмъщението.
Ще изключа тези и ще ги сложа там. Слушаш ли ме?
Ще ги махна и ще сложа два нови.
Накратко, свалихме стереото и свързахме ново със стартера.
Той ще направи най-лошото,
буквално най-лошото, пътешествие в човешката история.
Този е напълно излишен и не е свързан с нищо.
Сега трябваше само да изберем музика, която той мрази.
Джеймс, имам идеалното CD.
Перфектно.
На сутринта разбрахме, че денят няма да е подходящ
да изненадаме Хамънд.
Къде беше? - Малко лоши новини -
тя пристигна.
Диарията.
Колко е зле?
Кафявият дъжд ли е? - Кафяв дъжд?!
Замълчете. - Сериозно, зле ли е?
Катастрофа.
Сякаш някой е развил крана и го е забравил.
Ако сега ядете обяда си за Боксинг дей, извиняваме се.
Поне мога да разчитам на съчувствието на колегите си.
Мога ли да слушам твоя по пътя? - Красив е.
Винаги правят...
Не мога да го спра!
Не знаех, че харесваш "Генезис". - Не мога да го спра!
Странно.
Какво сте направили?
Точно "Генезис" ли?
Страхотно. Проклето соло.
Денят на Хамънд беше ужасен.
Но докато се наредихме на сирийската граница, Мей стана по-зле.
Няма нищо за гледане. - Не тръгва ли?
Мисля, че е глупавата аларма. Почакай.
Въоръжен.
Въоръжен? Не го казвай, когато отиваш в Сирия.
Невъоръжен. - Не съм го бутал.
Алармата напълно обездвижи двигателя.
Хайде. Накарай го да тръгне. - Не става.
Поради тези проблеми пристигането ни в Сирия доста се забави.
Спри. Спри внимателно казах.
Извинявай.
Добро утро, съжалявам. Не мога, счупено е.
Не мога да го изключа. Не става.
Митницата щеше да ни забави с няколко часа
и затова се заехме с необходимото.
Въоръжен. Невъоръжен.
Въоръжен.
Невъоръжен.
Моля те, спри. Спри.
Алармата ще се включи, ако не се отдръпнеш.
Чума. Червеният кръст само уведомява хората, че имаш чума.
Успокояващо е да си наоколо, Джеръми.
Накрая възвърнахме колата на Джеймс към живот.
...и влязохме в поредната държава.
Бяхме в Сирия само един километър и разликата с Турция се усеща.
Освен това трябва да започнем да мислим за злато,
ливан и смирна като подарък за бебето Исус.
За първи път, ние, тримата царе на Ориента,
се насочваме към Витлеем.
Но когато спряхме за сверяване с картата,
осъзнахме, че по пътя ще имаме проблеми.
По политически причини не можете да влезете в Израел от Сирия,
защото е забранено. - Границата е затворена.
Защо да не минем през Ливан?
От Ливан в Израел? - Страхотна идея!
Ще видите, че е трудно.
Не можем от Сирия и Ливан да влезем в Израел.
Всъщност можем, границата между Йордания и Израел е отворена
и не е опасна.
Ще влезем в Йордания от Сирия и после ще влезем в Израел.
Ще си имаме проблем, ако израелците разберат, че идваме от Сирия,
и няма да ни пуснат.
На границата? - Да.
Е, имаме два паспорта. - Не паспортите ме притесняват.
Отиваш в някоя държава - "Топ Гиър е тук!" И си по новините.
А тук ще кажат, че си бил в Сирия и няма да те пуснат.
Не е като Франция или Австралия. Сирийците не гледат Топ Гиър.
А вие гледате ли Топ Гиър? - Да.
На сутринта теорията на Джеймс бе разбита.
Топ Гиър.
Капитан Бавен, добре дошъл в Сирия!
Да, разбира се. Всичко лошо се обърка.
Свикахме спешна среща.
Няма начин при този интерес към Топ Гиър да стигнем до Витлеем.
Буквално ще отнеме пет минути
новинарските екипи и вестниците да пристигнат
"Топ Гиър е в Сирия." Помни думите ми.
Трябва да пресечем Сирия незабелязано.
Трябва ни план.
Защо просто не избягваме пътищата?
Ако го направим, ще избегнем градовете.
Как? - През пустинята.
Предлагаш да се промъкнем през Сирия? - Незабелязано.
Ако намерим гараж, сервиз,
ще пригодим колите за пустинен преход...
Планът ми звучи добре. Ще опитам.
Фантастичен е.
Намерихме сервизи и пуснахме музика...
Не!
Да.
Момчета!
Целият смисъл на преминаването през пустинята
е да останем незабелязани. Тук имаме бедуинска шатра.
Малка част трябва да се показва от нея,
защото трябва да гледам и вероятно да отворя капака,
и я дегизирах като сложих лепило и я покрих с пясък
от самата пустиня, срещу която я маскирам.
Вижда се само шатрата.
Създадох кола с много цветове. Аз съм Йосиф.
Знам от Библията,
че той е бил набит от братята си и хвърлен в ров,
но е свършил в "Уест енд" като Джейсън Донован.
Промяната, която направих, за да пресека пустинята,
бе да сложа ос на злото.
Сега имам Мазда МХ-5 с 6 гуми.
Другите неща, които може да сте видели -
малката тръба, прикрепена към вилка, която виси от дупките.
Много брилянтно.
Има и заден спойлер за допълнително сцепление.
Няма пясък на света, който може да я спре.
Почерпих вдъхновение от нацисткия африкански корпус.
Инструментите, пясъчните канали и останалото.
И от Луфтвалфе за цветовата схема.
Може да е неуместно, но всъщност е библейско,
защото това е светлината на света. Или ще стане, когато се стъмни.
А тези туби съдържат достатъчно гориво за 40 денонощия в пустинята.
Напред, бързо!
Чувствахме се уверени, докато навлизахме дълбоко
в 520 000 кв. километрова обезлюдена пустош.
Трябва да признаете, че и тримата се справихме добре.
Да. Ние сме мъдреци. - Такива сме.
Скоро, обаче, нещата започнаха да се усложняват за Хилда Огдън.
Много друса. Ама много.
Лоша част от пустинята.
О, не!
Гумите ми попаднаха на унищожение.
Не ми трябва. Ще го сложа тук.
И все пак ми остана още една.
О, Боже! Не е толкова добре, колкото очаквах.
Продължавам да ги намирам из пустинята.
Не знам откъде се вземат.
Как реши, че удължените арки изглеждат по-добре от вътре?
Махат се. - Да, виждам.
Въпреки некомпетентността си, Хилда настояваше да ни води.
След мене, господа, намерих път.
О, каква радост. - Сигурно се шегуваш.
Никой няма да ни намери тук.
След мен.
Не ме следвайте. Назад. - О, Боже.
Обърнах... - Кларксън, развали ми шатрата!
Не минава според очакванията ми.
За да се реванширам, предложих да сготвя на спойлера си.
Горещината на сирийското слънце...
...го готви цял ден.
Вземаме малко...
Искате ли сандвич с пържено яйце?
Да. Ако можеш да направиш. - Готови ли сте?
Помниш ли като казваха: "Ще има ли друга Кейт Флойд"?
След прекратения обяд, пътуването стана по-трудно.
На малкия Фиат му идва в повече.
Много е стръмно.
Нали?
Това беше...
Вижте. О, Боже.
Реброто на радиатора се е счупило
и радиаторът сега виси на косъм.
Ако падне, вземаш Воксхола. Няма друг начин да се сложи.
Погледнете. Не е добре.
Традицията на Топ Гиър повелява да оставим Хамънд да се оправя сам.
И в тази обширна, безжизнена пустиня, решихме да направим точно това.
С удоволствие бих останал да помогна, но не знам с какво.
Чувал съм го и преди.
А него не можеш да го накараш. - Добре, довиждане.
Ще взема инструментите от палатката...
Честно казано, съм удивен.
Фиатът е доста стар и при това малък. Сега ме изоставя за първи път.
Но и аз го изоставих.
Горещо е!
Ремонтът беше истинска мъка.
Предполагам, че тук се стъмва бързо.
Изработката ми се счупи.
Радиаторът пак падна. Ще го закрепя по-здраво.
Не се съмнявам, че ще се притесняват за мен.
Да! Какво мислиш?
Отлично! Още пустиня.
Виж задната гума. Безнадеждна е.
Каква прекрасна вечер с приятелите ми. Е, с единия от тях.
Слънцето залязва, става хладно.
В интерес на истината тук няма жива душа.
Промъкваме се през Сирия и то успешно.
Не всички бяха съгласни.
Мястото е красиво, но не искам да съм тук през нощта.
Скорпиони и змии колкото искаш. Има милиони начини да умреш.
Поне имах нови прожектори.
Калпави са. Не вършат работа!
Камъните минават под колата,
точно където сложих скобата да държи радиатора.
Ако радиаторът падне, удари камък и се счупи, играта свършва.
О, Боже.
Въпреки всичко, успях да намеря загрижените ми колеги...
Я, движеща се палатка!
Сама в пустинята. Пресича пустинята.
...разбрах, че Джеръми е направил вечеря.
Това ни накара да философстваме.
Виж, ако тримата мъдреци пътуваха сега
нямаше да искат да ходят във Витлеем
и рождествените пиеси щяха да са по-опростени.
Сега е нужна предната половина на магаре, задната половина, пастири...
В пиесата бях мишка. Как ще го обясниш?
Мишка? Искали са нещо много малко.
Помня, че имах глава на мишка от картон.
Аз бях предната част на магарето.
Бях облякъл костюма наполовина, за да ме виждат хората.
Никой не е правил разлика!
Предполагам, че си бил детето-цар? - Бях пастир.
На сутринта слънцето изгря при звука на хора на BMW.
Въоръжен. Невъоръжен.
О, Боже мой. - Звучи като дизелов локомотив.
Пустинята не се отразява добре на колата ти от африканския корпус.
Въпреки промените, малките ни спортни коли бяха дори по-неподходящи тук,
отколкото в зоните с война.
Това не е добре.
Чувате ли как камъните раздират пода на колите ви?
Толкова е зле! - Заседнах.
Все едно съм във вода.
Газ.
Хайде.
Внимавай! - Съжалявам!
Давай!
Бях ухапан. Ръката ми отече.
Имам един на гърба, тук.
Поемахме вражески огън. Всичко щеше да стане много по-зле.
Давай от там.
И завий. - Изкопах голяма дупка.
Добре, спри. Спри.
Завий леко, така ще стъпи по-добре на гумите.
Добре, мини от там. Хайде.
Спрете. Спрете!
Джеймс, добре ли си? - Не.
Искаш ли да седнеш?
Къде сме? - В сирийската пустиня.
Знаете ли накъде отиваме?
Джеймс не беше добре и го откараха в болница,
а аз и Хамънд продължихме сами.
На следващия ден настроението беше мрачно.
Не можем да отричаме - пустинята си каза думата.
Намаляхме с един, Джеръми го ухапа нещо и ръката му гноясва.
Провал.
Скоро дойдоха новини, че Джеймс се възстановява,
и тогава, по средата на нищото, се натъкнахме на нещо удивително.
Хамънд? - Да.
Знаеш какво е това, нали?
Път. - Истински.
Път е. Виж колко е гладък. - Няма камъни.
Гладък е и по него няма скорпиони. - Чакай...
Забравяш, че сме тук, за да се крием. На пътя хората ще ни видят.
Не можем да го използваме.
Ами ако минем на пътя и се маскираме в колите?
Брилянтна идея.
Приведохме плана в действие
и отидохме да вземем Джеймс от болницата.
Какво сте облекли?
А къде е твоята? - Много смешно.
Там ли си я оставил? - По-добре съм.
Просто една цицина, ремонтираха ме. Малка рана, това е.
Наистина ли си по-добре? - Напълно.
Кой съм? - Ти си голяма дървена глава.
Кой съм аз? - Дразнещ мръсник.
По-добре е. - По-добре е, нали?
Имаме зловещ план. Пустинята дразни.
Решихме да продължим пътуването маскирани.
Това сме ние.
Тази вечер по "Продължавай майката на бащата на армията"...
Няма нищо за гледане.
Просто едно момиче, каращо необикновена кола.
Кой ще я погледне два пъти?
Сега бяхме на пътя за Дамаск
и новооткритата скорост причиняваше проблеми.
Шестте гуми имат голям луфт.
Става много зле!
Хамънд, как се справя шатрата ти?
Не съм сигурен, че бедуинските шатри са правени да достигат 80 км/ч.
Решихме да продължим, но колата на Джеръми реши друго.
Двигателят ми умря. Двигателят... О, не!
На пътя Хамънд разви шатрата си,
Джеръми махна глупавите шест гуми
и всички се събрахме около двигателя му.
Свещта пак е изгоряла.
Този път, обаче, проблемът бе по-сериозен.
Натисни газта.
Пак излезе.
Ще ти кажа какво е станало - двигателят си смени мнението.
На пътя за Дамаск е решил, че иска да бъде трицилиндров двигател.
Неспособни да го поправим, продължихме напред.
Сега това е моят свят.
И скоро изостанах много. Но тогава...
Чакай, какво е това? О, Боже, не, не!
Гумата на Фиата си смени мнението за въздуха в нея.
По дяволите!
О, не! - Спестявам място.
Не бягай от мене, бурке!
Това ще свърши работа.
Спуканата гума позволи на Джеръми да ме достигне
и скоро пристигнахме в Дамаск.
Градът е тук от 7000 години.
Удивително е да пристигнеш на такова място и да се слееш с него.
Нямахме най-гладкото пътуване до Дамаск.
Погледни го от светлата страна,
пристигнахме незабелязани.
Тихомълком пресякохме стотици километри пустиня
и сме в хотел. Само трябва да скрием колите.
Успяхме. О, Боже, не, Хамънд, виж!
Над теб.
Не успяхме, нали? Здравейте.
Криенето е напразно, по телевизията съм.
Затова оставихме маскирането и отидохме до сука
за да купим злато, ливан и смирна.
Обици...
Не мисля, че обиците са подходящи.
Знаеш ли какво е смирна?
Смирна? - Да.
Злато, ливан и смирна.
Не. - И аз не знам.
Имате ли ливан?
Не. - Добре.
Имате ли смирна?
Имате Келвин Клайн, Хуго Бос, но не и смирна.
Много е скъпа.
Накрая намерих подарък за Джеръми.
Масло от "Такт".
След пазаруването се срещнахме в ресторант със специалитет агнешко,
което значеше, че капитан Чудат е щастлив.
Имат ли накълцано? Обичам го накълцано.
Оказа се, че нямат.
Овнешки глави.
Във филм на ужасите съм.
Тези дълбоко впечатляващи неща са тестиси.
Не искам тестиси! Изяде ли мозъка?
Не, ще си взема малко. Прекрасен е.
Хамънд, след като не ядеш, защо не ни покажеш какво си купил за Исус?
Да, разбира се.
Купих...
...златен релеф на лицето му.
И така ще знае как ще изглежда. - Златен релеф?
На лицето на Исус.
Браво, Хамънд. Браво. Сега ти, Мей.
Ливан? - Да, имам.
Мария Магдалена, ливан,
100% чист от Светата земя.
Не се съмнявам в произхода му. - Това е шампоан.
Взел си го от банята. - Кутията бе запечатана
От Светата земя е. - Смирна?
Имах проблем със смирната. Никой не знае какво представлява.
Затова използвах въображението си.
Нинтендо DS.
Купил си Нинтендо DS? - Точно така.
Златен модел на лицето му и някакъв си шампоан.
Не е шампоан. - Шампоан е.
Не е. - Пише го на кутията.
Чуйте, ще го подарим на Дева Мария. Ще каже: "О, ливан!"
Преди да успее да каже "Ах, вие скъперници"...
На сутринта тръгнахме рано, за да не ни забележат.
Тъжно е, че напускаме без съмнение град номер 5
от списъка на най-великите градове за всички времена, Дамаск.
Както чувате, добре съм поправил двигателя. Аз го поправих.
А не някакъв арменец, работещ до късните часове под сайвант.
Пътувайки на юг, достигнахме друга граница.
Здравейте. Какво е това? - Шапката ми?
Сбъркал съм стила. - Добре дошъл.
Благодаря. - Добре дошли.
Сега карам колата си с много цветове и много цилиндри
напускайки Сирия
в посока Йордания, страна, известна с това, че Витлеем не е в нея.
Точно така, Йордания.
Според новата история, тук Лоурънс Арабски
събрал отрядите си при крал Фейсал.
Мислите ли, че най-после сме навътре в Йордания?
Харесва ми как бях прекъснат от глупостите
на колегите ми.
Докато навлизахме дълбоко в Йордания,
се натъкнахме на друго удивително нещо.
Е, очевидно... - Това е писта.
Овална. - Да, овална.
Направена е за НАСКАР.
Първият НАСКАР. - Римляните от къде са знаели?
Това е пророчество. - Казват, че били развити.
Пичове, знаете какво си мисля. Нека позная. Мисля, че знам.
Правим римско рали.
Сигурен съм, че ни е позволено да го правим.
Защо да са против?
Това е било място за забавление, нали?
Намирам се в Стария Завет в МХ-5 и минавам на втора.
Плъзгам се през Левит.
Автоматикът не е добър за състезанието с коли — колесници.
Хамънд поднася. Опитва се да ме напълни с пясък!
Демонстративно каране от Хамънд в Барчета с предно задвижване.
Сега по правата на трета и в завоя Второзаконие.
Старозаветният НАСКАР е най-добрият моторен спорт,
освен един малък проблем.
Влезе много прах.
Нищо не виждам отпред.
Съжалявам! - Леко ослепях, карам в мъгла.
Шлемът ми. Чакайте, нищо не виждам. - Някой ще забележи праха,
всички ще дойдат и ще настане гняв и ярост.
Сега изобщо не виждам.
Преди да разбием 2000-годишна римска колона,
решихме да се съгласим, че Фиатът на Хамънд бе най-бърз
и да счетем денят за успешен.
Абсолютно страхотно! Най-добрият урок по история, който съм карал!
Знам защо колата ти бе най-бърза.
Защо? - Искаш ли да излезеш?
Гумите. - Какво?
Много са леки. - По-леки от втората обиколка.
Ужас!
Задникът ми ме боли... от красивата задница.
Хамънд счупи не само неговата кола,
вижте какво е направил на прожекторите ми! Няма ги!
Поне състезанието на хиподрума ни приготви за йорданския трафик.
Хубавото на този леко хаотичен пилотски стил е,
че го бива, защото всички го правят.
Пази се! - Исусе, на косъм!
Насочихме се на запад и пристигнахме на последната граница.
Израелската - тази, от която се страхувахме.
Това е Хюсейнският мост над река Йордан.
Напускаме Йордания с очернен паспорт. Преминавам на чист паспорт.
Пристигаме в Израел.
Проверките бяха дълги и обстойни,
но пътуването ни в Сирия приключи и бяхме в Израел!
Да! На път сме към Витлеем.
Чакай, малки приятелю, ние, тримата мъдреци, идваме с подаръци.
По политически причини ни посъветваха да не навлизаме в Западния бряг
и затова пак поехме в противоположна посока...
...и аз реших да се възползвам максимално.
Надявам се да не възразят, но ще се отклоня да видя Галилейското море.
Идеята беше добра, защото за да стигнем до там,
трябваше да минем през Голанските възвишения.
Погледнете! Какъв път само!
Възмутен съм. Пътят е удивителен.
Искам да се оженя за него и да си имаме бебета.
Както с всичко останало на пътешествието и тук имаше уловка.
Ако излезете от пътя, влизате в минно поле.
По политически причини, земята някога е била сирийска, а сега израелска.
Но дори политиката не можеше да развали момента.
Точно така. Благодаря ти, мъник!
Ще направя признание.
Колата на Хамънд е много бърза.
Давай, количке, бързай!
Искам да сложа противотанкова ракета в скоростната кутия.
Каква вечер.
Каква вечер!
Тогава стана още по-хубаво.
Пресвета Богородице. - Погледнете!
Галилейското море.
Едно от най-красивите места, на които съм бил.
Защо от всички споменати в Библията места Галилейското море
те кара да се чувстваш най...
най-емоционално? - При мен е така, защото съм Дж. Кл.
Не, ти си Джеръми Кларксън.
Ти си излекуван. Аз те излекувах.
Махна превръзката. - Готови ли сте?
И трънът, който бодеше ръката ми... Няма и помен.
Сам се махна. Преди няколко дена ти се заби!
В чантата имах само един бонбон, сега са много.
Не, чантата си беше пълна с бонбони.
На сутринта, на бреговете на Галилея, прекарахме момент на тихо съзерцание.
...още имаме достатъчно храна да напълним 12 коша.
И тогава, замечтаният Джеръми предложи да сготви още веднъж.
Има само две риби.
Не обичам риба. - Проблемът е разрешен.
Истинско чудо. - Друг път!
Имаме достатъчно риба.
Сега ходя по вода. - Стоиш на нея.
Отиди там.
Чудна работа, братле. - Измислих плуването..
Какво ще кажете?
Продължихме преди Джеръми да реши да раздели водите.
Чувствам се ужасно.
За нещастие, не ангел дойде при мен през нощта,
а рядкото щастие. Лошо.
Сега сме само на 30 км от Витлеем и какво пътешествие беше само
през регион, който има 7000-годишна история
и продължава да пише първите страници и днес.
За разлика от истинските мъдреци, ние трябваше много да се отклоним
заради политическите и истински мини.
И все пак успяхме в коли, които не са направени за такъв преход.
Сигурно е имало хора, които са си мислели,
че сме идиоти, които пресичат Средния Изток и пустините
в спортни коли, но ето ни тук в края, и все още съм цял.
Не бих размислил да направя пътешествието
в нещо друго, освен в открита спортна кола,
защото тези коли ви дават, за сравнително малко разходи,
достъп до 150 милиона километра синьо небе.
Това не може да се изрази с пари.
Малкият Фиат беше изненадата на пътуването,
защото никой не очакваше малката кола да издържи.
Имаше проблеми. Една от частите й падна. Заради Джеръми.
Радиаторът падна. Заради мен.
Вътре има ужасна миризма. Заради мен.
Но колата оцеля. Още е тук и ме кара да се усмихвам.
Благодаря ти, малка приятелко.
Влизаме в Ерусалим.
Сега нищо не може да се обърка. - Започвам изпреварване.
Ауспухът ми "Хъбъл"!
Преди Джеймс да нанесе още щети отбихме в паркинг на Маслинения хълм,
за да решим коя от колите ни е най-добрата.
Искам да говоря първи.
Боклук е. - Какво?
В ада има резервирано място
за човека, сложил тази скоростна кутия в колата.
И паузите. Същото е като "мнозина са призовани, но малцина избрани"
и първите ще станат четвърти, и третите ще станат втори.
Коя от другите две коли би искал да имаш?
Коя гледаше най-ненаситно?
Пожелавам Фиатът на ближния си.
Наистина ли? - Добро момче.
Интересно, от трите коли избирам Фиата. Не се шегувам.
Продължавам да твърдя, че е фантастична малка кола.
Всички харесваме Мазда МХ-5. Не съм привързан към нея.
Управлението е прекрасно, вози добре, но не можеш да я обичаш.
Нито веднъж не казах, "Надявам се да е добре".
В края за теб тя е просто машина. - Лаптоп.
Съгласни сме, че италианската кола е най-надеждната.
Да. Но сега нека оставим тези мисли на заден план.
Трябва да завършим предаването.
Фенове на колите, изключете телевизора.
Трябва да завършим мисията. - Трябва.
Скоро пристигнахме във Витлеем
и се почувствахме добре при източника на мира,
при блажената надежда на човечеството.
Когато мракът се спусна, видяхме мистериозна светлина в небето
и решихме да я последваме.
Сигурно това е мястото.
Ето ни тук,
лъч небесна светлина показва, че сме към края на пътешествието.
Това е мястото.
Пастирите са вътре.
Казах ви, че е имало мишка.
Ние сме трима мъдреци, идващи далеч от Изток с подаръци.
Злато, шампоан, което е малка грешка, и електронна играчка.
Нека да видим детето, родено за нас.
Да, молим ви. - Да.
Това не го очаквах.
И с тази сензация е време да приключим.
Благодаря ви, че ни гледахте, лека вечер.
Превод: Deleter_A Translator's Heaven 2011