Великата обиколка превод: spitfire_
Добре дошли. Преди два месеца
се чудихме какво да направим
за последния епизод от сезона.
Аз исках да направим кола, която е и пътнически самолет.
Аз исках да изстрелям кола в космоса.
Но накрая измислихме нещо друго,
защото техните идеи не бяха достатъчно амбициозни.
Трябва да сложим край на глада по света.
Задачата е сериозна.
Не може да го постигнем и за 20 минути,
два госта и разговор за коли.
Точно така. Ще ни трябва целия епизод.
Затова се настанете удобно, защото закарваме предаването
в една крайно бедна, но и много красива страна.
Мозамбик.
Това е селцето Бинго в западната част на страната.
Хората тук не гладуват,
но са много бедни.
Хората тук трябва да оцеляват само с ядене на овесена каша.
Това не е проблем за богатите дами в Лондон и Ню Йорк,
но храна като тази прави средностатистическия африканец
тъжен човек.
А това е странно, защото на едва 300 км от там,
положението е съвсем различно.
Това е Мапуто, столицата на Мозамбик.
Хората тук са известни като много щастливи,
защото живеят до океана,
който е пълен с риба.
Това ни накара да се зачудим.
Колко трудно ще е,
да закараме рибата от тук, до онова селце?
Страната не е от богатите.
Даже е бедна. - Много бедна.
Точно така. Затова те нямат хладилни камиони и други такива.
Но говорим за 300 км. Разстоянието между Лондон и Лийдс.
Лесно ще я закараме там.
Когато решим как да стане и занесем рибата в Бинго,
там ще ни чака по една Нобелова награда.
Бутрос Бутрос Мей. - Да.
Аз ще съм Бан-Ки Хамънд.
Бан Ки. - Да.
Аз ще искам рицарско звание. - Давай. Защо пък не?
Ще съм преди Бекъм. - Добре звучи.
За жалост, след като се съгласихме да сложим край на глада по света,
като транспортираме риба из Мозамбик,
нямахме съгласие как точно да го направим.
Затова всеки стигна до различно решение.
Ето го моя избор. Мерцедес комби от 1984.
Колата е известна из цяла Африка със своята надеждност.
Въпреки това, аз модифицирах сериозно моята.
Цялото място отзад е един плексигласов аквариум.
Ще го напълня с морска вода
ще сложа рибите вътре, които ще оцелеят
докато си проправят път през страната.
Няма по-прясна риба от рибата, която същия ден е плувала в морето.
Находчив съм. Много даже.
Но не колкото мен,
защото за първи път през живота ми,
аз взех разумно решение избирайки ето това.
Пикап, който Нисан са нарекли на мое име.
Хардбоди - Якото тяло.
Отзад има огромно място
за треска, платика или бодливка.
Има и двойно задвижване, което според мен е ключово,
защото Джеймс не го е осъзнал,
но сега е дъждовният сезон в Мозамбик
Затова според мен пътищата ще бъдат...
Същински ад.
Хамънд от своя страна съвсем не постъпи разумно.
Какво ще кажете за това?
Според мен е...
Мотор. - Точно така.
И по-точно TVS Стар HLX E5
Купих го от супермаркета чисто нов.
За 1800 лева. Куча марка.
Моторът не е качествен, Хамънд.
Направен е с разумен бюджет. Това може да се види.
Хиляда кубика ли е? - Не, сто.
Я пак? - Сто кубика.
Четири цилиндъра ли има? - Един.
Един? - Ей тоя тук.
Колко е мощен? - Седем коня.
Седем? - Но е лек и подвижен.
Правени са в Индия, за да бъдат ползвани в Африка.
Така е. Правят ги в Индия, за да ги ползват в Африка.
Прекалено е зле, за да го ползват в Индия.
Виждам защо индийците не го искат.
Той е здрав, корав и при нужда може да се кара офроуд.
Може да прави всичко. - Но не може да правим едно нещо.
Не може да транспортира голямо количество риба.
И аз това си мислех. Идеален е за доставка на пица.
Обмислих го добре и сега ви го обясних.
В това се състои и гения ми. Тук изсушават рибата.
Така издържа повече. - Това риба ли е?
Изсушават я на вятъра. - На мен ми прилича на котки.
Риба е. Ще направя такава стойка, ще я сложа отзад
а рибата ще се суши докато пътуваме. Перфектно е.
Това буквално е най-голямата простотия, която съм чувал.
А ти ще метнеш рибата в пикапа и ще гледаш как гние?
Не. Всъщност имам план.
Но ми трябва помощта ви.
Планът на Джереми беше да нахлуем в хотел
и посред нощ да го оберем.
Не става така. Наклони го малко.
Трябва да го наклониш.
Дай назад.
Ето.
Защо е толкова тежък?
Има много чаркове в него.
На следващата сутрин се чакахме на плажа,
а аз фиксирах машината за лед на хотела в моето Хардбоди.
Ще се нуждая от кофа с вода стояща върху откраднатата машина за лед,
откъдето тя ще вземе вода, за да я превърне в лед.
О, да.
Генераторът е поставен.
Резервоарът с вода също.
В това време Хамънд майстореше неговият простор за риба,
а Мей пълнеше аквариума си с морска вода.
Колко ще тежи колата ти, когато го напълниш догоре?
Още 700 отгоре.
Тона? - Не, килограма.
Говорим за 0.7 от тона. - Да.
Допълнителна тежест. - А я е паркирал на пясък.
На мокър пясък. - Рибата не е тежка.
Виж гумата.
Определено идва прилива.
И докато Индийския океан му подмиваше задницата,
Джеймс най-накрая напълни резервоара си.
Тръгвам по най-бързия начин. Изчезнете ми от пътя.
Няма да успее.
Дръжки.
Някой трябва да ме изтегли.
Пробвай.
Няма да стане. Има само 104 коня.
Докарай пикапа.
Докарай своето 4х4 и ми помогни в първите 20 метра.
Затова си го взел. Отивай отпред.
Наистина ми крещи.
Не обичам да ми крещят. Обичам спокойствието.
Ще помогнеш ли? - Да.
Какво има? - Искам да ме изтеглиш.
Имаш 4х4. Просто ме издърпай.
Помогнах ти да откраднеш машината за лед.
Върни ми услугата, а не стой така.
В момента спасявам Джеймс Мей.
Не е перфектно, но...
Готов е, Джереми.
Продължавай.
Какъв е този шум?
Това е скоростната ми кутия. - Не, не. Спри!
Баламурник такъв.
Хамънд, много кофти шум се чува.
Спрях го точно в отходния канал. Чува се ужасен шум.
Идва точно под скоростния лост
и започна, когато тръгнах да го дърпам.
Какво е това? - Чувам метално щракане.
Чуваш го? - Да. Не знам какво е.
Благодаря ти, но трябваше да ме издърпаш нежно.
Затова ти крещях. - Колата ми е счупена.
За късмет не и моята. - Как се случи това?
Може да си счупил радиатора му. Още не сме проверили.
Казах ти да намалиш, а ти ускори. - Точно.
Шумът от разпадащата ми се скоростна кутия те заглуши.
Не знаех, че се разпада.
Вече се разпада. - Радиаторът и перката са наред.
Знаех си. Всичко е точно. - Ама разбира се.
След като преоблякохме Джеймс,
бяхме готови да наловим малко риба
използвайки местни начини, които не проумявахме.
Доколкото разбирахме, Джеймс трябваше да влезе във водата
държейки единия край на въжето,
докато с Хамънд гребем
и в същото време спускайки мрежата.
Дърпай.
Исусе. Претърпях инцидент.
Гребете, бездарници такива.
Задръж Джеймс. Така стават нещата тук.
Не насам. Трябва на другата страна.
По дяволите. От грешната страна съм.
Обърни я. По дяволите.
И докато с Хамънд се мъчехме да работим в синхрон...
Чакай. Греблото се изплъзва.
Оказа се, че Индийския океан не е чак толкова дълбок.
Къде отиде цялата вода?
Решихме вместо това да бутаме лодката.
Всеки миг ще започнем с риболова.
Според мен може и да проработи.
Ако успеят да дойдат до тук, ще имаме двата края на мрежата,
а в нея ще има много риба.
По дяволите. Оплетох се в мрежата.
След това бедствие...
Хващай я, Хамънд. - Не мога.
Решихме, че ще е по-добре да сме в лодката.
Скоро се върнахме при Джеймс.
Господи. - Хайде.
Идваме. Пускай котвата.
Пускам котвата.
Сега започваме да я дърпаме и с идването й към нас...
Ще се напълни с риба. - Това ли е другиятт й край?
Това е моят край. - А къде е другият?
В края на лодката ви. Нали това е другият край?
Чакай малко. Това е другият край.
Но това също е.
Това е другият.
След като установихме,
че някак си въжето ни има три края,
започнахме да прибираме мрежата.
Вижте безценните дарове на моретата.
Не само, че ще премахнем световния глад,
но и за ден ще усвоим рибарството.
Да си виждал Боно да прави това?
Или Анджелина Джоли? - Не.
Двамата са много уважавани заради благотворителната им работа.
Не съм ги виждал във водата опъвайки мрежи.
Или пък Дейвид Бекъм.
Накрая уловът ни беше на борда.
Имаме осем риби, плюс една, която се измъкна.
И за да стане всичко по-зле...
Задава се голяма буря. - Виждам я.
Стана бая бурно.
Всички сме на борда.
Не може да се гребе в такова време.
Ако вдигнем котвата,
вятърът ще ни издуха до брега. - Много добре.
Или ще го пропуснем и ще свършим в Мадагаскар.
Или Сомалия. - Да.
Как е в Мадагаскар?
По-добре от Сомалия. - Да.
Изправени пред възможността да ни отвлекат пирати,
решихме храбро да изоставим лодката, която бяхме наели
или улова ни, за да се отправим към пристанището,
заедно със снимачния екип.
Дръжки.
На следващата сутрин всичко беше по-добре.
Тази сутрин наловихме риба преди снимачния екип да се събуди.
Имахме много по-голям успех. Ето го крайния резултат.
Това дорадо го хванах с голи ръце. - Помня каква борба беше.
В същото време аз налових тези.
Важното е, че самички наловихме много риба
докато сутринта снимачния екип не беше с нас.
Сега дойде ред да ги натоварим в транспортните ни средства.
Това е октопод.
Вижда му се лицето
и изненадата му, когато се бореше с Джеймс.
Вижте това.
С малко кашкавален сос ще стане приказка.
Ще я запазим прясна и сочна
по време на пътя ни до Бинго.
Влизай в аквариума, друже.
Ще ви хареса на теб и приятелчетата ти.
Вижте само.
Извинявай, друже.
Съжалявам. Целият е в пясък.
Дръжки.
Пускам го. Готово.
Нищо му няма.
Ще я прекараш през устата и ануса му?
В устата му и после през хрилете му.
Трябва да е през ануса му, за да е през цялото тяло.
Не е нужно да минава през цялата риба.
Защо ще... - Някой да отвори аквариума.
Зает съм сега. - Отваряй.
О, да.
Признай ме. - А сега какво?
Ще го окача тук.
Накрая натоварването и простирането привърши.
И бяхме готови.
Време е...
Досега никой не го е казвал в предаване за коли.
Време е да спасим света.
Ето на.
Тръгваме да спасяваме света.
Господи.
Какво по дяволите...
Господи... Какво се случва?
Можеше да е и по-зле.
Моторът завива, а не аз.
Той завива.
Дами и господа, с голяма...
С голяма гордост и смирение,
приемам тази награда за...
Асфалт! Така е по-добре.
Пътят ни започва от град Мапуто
и изминава 300 километра на север до селцето Бинго.
Най-страхотното нещо около моята кола е,
че има 3.2-литров двигател с четири цилиндъра.
Голямата мощ ще ме закара бързо до селцето.
Анджелина, Боб Гелдоф и Боно не може да осъзнаят това.
Много са добри в пеенето и осиновяването на деца.
Но на човек му трябва единствено мощен двигател.
И точно това ми дава моя Хардбоди.
Покрай който и да мина, виждам как в очите му се чете:
"Защо не се сетихме за това?"
В бъдеще всяка сутрин флотилия лодки ще идват на брега,
където много мотори ще ги чакат, които да вземат рибата
и ще я транспортират във вътрешността.
Говорим за 300 километра.
По мои изчисления, един добър мотоциклетист
може да прави по 2-3 курса на ден.
Страхотно, нали? Да, идеята е невероятна!
Ще искаш да го правиш и ти. Бизнесът ще е страхотен.
Ще видиш. Точно като "Лъвската бърлога".
Или "Драконската бърлога". Някаква си бърлога.
Онова шоу с Алън Шугър.
Температурата и налягането са добре.
Резервоарът е пълен с вода. Пълен е с риба.
Изглеждат щастливи. И как иначе, като са в морето.
Не осъзнава, че е в кола.
Рибите не са... Нямат голям разум.
Задминавам наклонения бус в Пиза.
Вече изминахме 65 километра.
Движим се по гладък път, достоен дори за Австрия.
Пътуваме към Бинго. Трябва да сме там до два часа.
Най-лесното нещо, което съм правил. Най-лесното.
И след като нещата вървяха гладко,
аз реших да се забавлявам.
Готови за теста на спирачките на Джеймс Мей.
Кретен!
Не ми помагаш с транспортирането на рибата.
Това трябва да стане с общи усилия.
Не се дръж като капризно дете.
Има някой на пътя. Няма какво друго да сторя...
Но няколко километра нататък
свърши гладкия асфалт.
И понеже Хамънд отказа предложението ми за ануса,
избирайки пред него хрилете,
това му донесе проблеми.
Хамънд, току-що изгуби 90% от рибата си.
О, не. Така ли?
И още една.
Сгазих риба. Трябва ли да се притеснявам?
Трябва да си сгазил повече от една.
Хамънд ги губи една след друга.
Още две излетяха, Хамънд.
Боже.
И още една. Няма да му остане... И още една.
Няма да му останат риби накрая. И още една.
Доставката на риба имаше крайна цел.
Докато сега разхвърляш платиката из цял Мозамбик.
Доказвам принцип.
Няма да ги нахраня всички с едно отиване.
Искам да им покажа как сами да се хранят.
Какъв тъпунгер.
Стъклото е мръсно от вътрешната страна,
заради морската вода, която го облива.
За мой късмет започна да вали,
а това ще напълно кофата ми.
Този тип рециклиране ще остави принц Чарлз без думи.
Може да го каже, докато ме прави рицар.
Какво ви даде идеята за рециклирането?
Много изобретателно от ваша страна.
Съжалявам. - Така няма да се изсушат.
Съжалявам, Хамънд. Да не те намокрих?
Защо да изсушавам риба, като не спираш да ме мокриш?
До Бинго оставаха още 240 километра.
Но бяхме уверени, че дори и по тези пътища,
ще пристигнем до мръкване.
Но скоро нещата започнаха да се влошават.
Не е толкова добре. Място.
По дяволите. О, не. Голямо препятствие.
Хайде!
Хамънд няма да успее.
Не, не отново.
Сега му е много тежко.
Но първи отказа уж надеждния Мерцедес.
Направо чудно.
Какво има, Мей?
Изгасна като минах през локвата.
Вода или е заляла или е влязла в нещо.
Чудя се какво ли мога да направя по въпроса?
Нищо.
Но защото работим като екип,
трябваше да изчакаме докато двигателят му изсъхне.
Да вървим.
За нещастие това не беше краят.
Пак изгасна. Дайте му минута и тръгваме.
По дяволите.
Какви са новините, Бавен? Колата ще я бъде ли или не?
Трябва да почакам минута и половина.
Защо трябваше да затъваш тук, дърто копеле?
Няма какво да направя. Трябва да изчакаме.
Как съм в една компания с него от толкова много време?
Бавният напредък на мерцедеса създаваше проблеми и на мен,
защото без дъжд от небето, кофата ми беше почти празна.
Все се разваля пред мен и не спира да казва:
"Трябва да изчакаме минута и половина".
Не е толкова, а поне 15 минути.
Нуждая се от лед. Рибата не трябва да се разваля.
Трябва ти още лед и вода.
Знам, че трябва да работим като екип, както и правим,
а това означава да го зарежем. - Да. Като екип.
Потеглихме, след като взехме решението.
Хайде. Не спирай, моторче.
Напредването ни като цяло беше на ниво.
Съжалявам. Не беше нарочно.
Нека проверя първи какво има вътре.
Хайде.
Господи.
Май си удави рибата.
Хамънд настоя да му помогна.
Но след като беше много кално, аз излязох с друга идея.
Работи.
Изключителна внимателност от Кларксън. Чак учудващо.
Колко нежен бях само, а?
До безкрай.
Нали осъзнаваш, че няма да се повтори?
Струваше ти 1800.
Ръкохватките ще паднат.
От ауспуха излиза вода.
Няма начин.
Стига!
Защо Юън Макгрегър ползваше БМВ GS?
Не знам. Много са скъпи, а този...
Прахосал е парите си. - Зашеметяващо.
Междувременно много назад
морското куче нямаше такъв късмет.
Минута и половина.
С напредването на следобеда,
пътищата ставаха още по-зле.
Хайде!
А човекът-костенурка започна сериозно да ме бави.
Кофата ми официално е суха.
Трябва да стигна до чиста и прясна вода
преди ледът да се стопи.
Хайде.
По дяволите. Сякаш съм в море.
Трябва да стигнем до следващия град.
Ще спрем ли с игричките? - Не си играя.
Напротив. - Не мога да ти опиша ставащото.
Смени скоростта.
Хайде, Хамънд. Свършва ми леда.
Дръжки.
Това е някаква пародия.
Дори не обичам риба.
Накрая нямах избор, освен да изоставя и него.
Дори не знам колко далеч е следващият град.
Но трябва да стигна до там, преди да се разтопи леда.
Трябва да набавя вода.
И вече се смрачава.
Всеки може да пее "Нахрани светът".
Но е трудно осъществимо.
Особено ако си на мотор или Мерцедес,
който си бил превърнал в аквариум.
Хайде. Не спирай.
Не спирай, немецо.
Превъзходно.
Дръжки. Ръкохватки и други такива.
Но след като се спусна нощта...
Само аз вършен усилено отборната задача.
Добрата новина е, че открих град.
Или селце, в което има вода и лед, което значи, че рибата е наред.
Лошата новина е,
че не съм дори на половината път до Бинго.
Полунощ е, а Хамънд и Мей са на часове...
Поне на 3-4 часа зад мен.
Дали да ги чакам?
Господи. Успокой се.
Дръжки!
Ден втори
Учудващо, утрото показа, че Джереми ни е чакал.
И така отново се придвижвахме като конвой.
Но преди да потеглим, трябваше да поправя мотора си,
а Джеймс да напълни пресъхващия си аквариум.
Водата е просто... - Не го прави.
Само да знаеш, че не искам да те гледам.
Защо? - Пристигнах в 4 сутринта,
подгизнал, изморен и вонящ на улично куче.
Опитах се да поспя в колата и какво чух?
Нямам си идея. - Хъркане. Колата ти хъркаше.
Проклетият ти генератор. Но без паузите за вдишване.
Той е необходим, за да пази рибата прясна.
Къде отиде водата ти? - Върху главата ми.
Трябва ми още вода. Точно щях да обясня,
че това е обикновена вода, която ние пием.
Както всички знаем, морската вода е солена.
Знам, купих ти сол. - Солта е друга.
Това е сол. - Трапезна сол.
Точно така. Морската сол има други минерали.
Различна от рафинираната сол.
Това е морска сол. Трябва да разбера...
Обикновена вода и стрелката сочи надолу.
Трябва да има достатъчно сол, за да се качи стрелката горе.
На върха на скалата. Знам, че това са 25 литра...
Чакай сега. Ако ще го пълниш на порции от по 25 литра...
Правя го така, за да разбера колко сол да сложа.
Цяла сутрин ще висим тук. - Напротив.
Докато си напълниш аквариума. - Какво да направя?
Защо си ми ядосан? Дойдох да помогна.
Не си дошъл да помагаш. Иначе щях да съм почти готов.
Дошъл си да се дразниш носейки сол пакетирана преди век в Моркамб.
Изчезвай. Ако обичаш.
Заемай се тогава. - Чупка.
Сега знаем... - Не говори, а действай.
След като напълних резервоара...
Това трябва да е достатъчно за приятелчетата ми.
Конвоят ни продължи мисията си към Бинго.
Сложих му малко брезент, за да огранича разливането.
Така рибите ще имат по-голям шанс.
Тук мирише отвратително,
а няма мъртва риба, която да ползвам за извинение.
Имам чувството, че слиповете ми гният върху мен
от факта, че вчера седях 16 часа.
Това на мотора ти да не е октопод? - Да.
Откъде го намери? - Открих го в езерце.
Хамънд, да не си взел риби от пикапа ми,
за да презаредиш нелепата си система за изсушаване?
Не. Отидох за риба.
Така ли? - Октоподът живее в сладка вода.
Всеизвестният мозамбикски октопод. Известни са, но и много редки.
Мразя го.
Вчера изминахме 150 километра.
Днес ни остават още 150.
И доколкото разбрах няма никакъв асфалт.
Особено ужасяващо беше за мен.
О, не. Червена почва. Започва се.
Не изглежда като нещо сериозно, но червеният пясък
е върху много твърда повърхност,
а това прави невъзможно карането на мотор.
Няма никакво сцепление.
По дяволите.
Изтървах предната гума.
Има още 150 километра от това, Хамънд.
Не мога.
Чухте го, дами и господа. Не можел.
Не го е грижа за световния глад и бедността.
Интересува се само от себе си.
Не след дълго Хамънд реши да се държи смело.
Последиците от които бяха адски забавни.
Спри се.
По дяволите.
Ето пак. Не... Да.
Джеймс, да знаеш, че на човек може да му доскучае
като гледа как непрекъснато Хамънд пада от мотора.
Дръжки.
Нека преброя колко пъти паднах от моя Хардбоди.
Нито веднъж. Защото има четири гуми.
Сухите пътища накараха колата ми да работи прекрасно.
Температурата е перфектна.
Налягането на маслото варира, но и така става.
Часовникът показва 13:25 часа.
Колата се кара като приказка.
Електрически пожар.
Нещо сериозно дими от дясната част на колата.
Не знам как кола
направена почти изцяло от вода може да се запали.
Там е проблемът. Водата причинява огъня.
Затова за електрическите пожари има друг вид пожарогасители.
Успя да направи дори пожара в колата да звучи скучно.
Електрически е. Надушвам го.
За да си свърша работата по безопасността,
поисках човек от снимачния екип да модифицира аквариума на Джеймс,
за да може при друг пожар
да има достатъчно вода, която да го потуши.
Моля те стой в линия. Хайде пак...
Не, удържах го.
Малко по-натам, животът ми стана още по-ужасен.
Очакването те убива.
В очакване на следващото.
Все едно, че си осъден на електрическия стол.
"Ще те настаним в него и ще те оставим да поседиш.
Вероятно час.
Може и седмица. И тогава дърпаме шалтера."
Дръжки.
Майната им.
След като потушихме пожара, аз поех обратно на път.
Добре ли сте, пичове? Предполагам, че са мъжки,
но може да има и момичета. Играете ли си, деца?
Момчето трябва да внимава къде ходи.
Междувременно напред в моето Хардбоди...
Аз спрях за лек ремонт.
Какво има? - Машината за лед се счупи.
Как махането на капака ще ти реши проблема?
Имам страхотна идея. И ще ми помогнеш, след като си тук.
Сериозно говоря, Джеймс. Повечето от рибата...
Добрата риба е при мен.
90% от рибата ни са в моя пикап.
А той просто си замина.
Ето го Хамънд. - Привет.
Здравей.
Възхити се на гения ми... - Фамозно.
Ти да видиш. Измина сто метра, без да падне.
Накрая решението ми проработи.
Прекарах ауспуха върху капака и над покрива
към багажното отзад, където е и рибата,
която в момента е покрита с брезент.
Коригирах и впръскването на гориво в двигателя,
който сега изкарва плътен и черен дим,
който разбира се опушва рибата.
А това е добре за околната среда.
Защото като цяло първо се опушва във фабриката,
а после я транспортираш докъдето трябва.
Но тук я опушвам докато карам.
Опушена на въглища.
Ще си купите такава. Знам, защото аз бих си купил.
Напред, Боно и Анджелина обсъждаха колко път остава.
По мои много груби изчисления,
защото километража ми не работи,
до Бинго ни остават около 70-80 километра.
Защо трябва да живеят толкова надалеч?
Останаха ли ти някакви риби? - Да. Имам две.
Но по-добре да пристигнеш с две,
отколкото да имаш десет и да не стигнеш до края.
Притчата така казва. - Да. Звучи много библейско.
Това не ми харесва.
Дръжки.
Тази е голяма.
Какво е това? - Привет.
Колегите ми.
Ти ли си, Кларксън? - Кой друг.
Разкарай си проклетата кола, Мей.
Какъв кретен. Има пикап 4х4.
Какви са тия тръби, които излизат от капака ти?
Щях още да си опушвам рибата, ако не ми пречеше.
Опушване ли каза?
Изглеждат като държанки в баня за инвалиди. Какви са?
Тръбите на ауспуха. - Какво?
Развали се машината за лед. Затова реших да опуша рибата.
Това е фабрика за опушване.
Чакай малко. Опушваш ги на пушек от дизел?
Да.
Това е само пушек. - Защо според теб не са го правили?
Защото не са се сетили. - Защото е гнусно.
Но може да ги ядеш, след като са опушени от дърво.
Опушената риба от дъб е същата като опушената с дизел?
От въглища.
Вътре да не дими още? - Не, защото двигателя не работи.
Интересният ни разговор не помагаше на хората в Бинго.
Затова решихме просто да минем през калта.
Ще карам между дърветата, защото мотора е тесен.
Това дърво има бодли!
За бога.
Разкарай се.
Междувременно Мей поиска да го издърпам.
Готов ли си, Джеймс Мей?
Давай.
Да!
Продължавай.
Заседнах. Подът се търка в земята.
Общо взето това правех през целия ден.
Толкова близо.
Отново трябва да го дърпам.
Чуйте звука само.
Майната му на него и на аквариума му тежащ 1800 тона.
По-заседнал няма накъде.
За бога.
За късмет, Юън МакХамънд беше готов да ни развесели.
Мога да мина по средата. Виждате ли?
Нали осъзнавате, че е възможно въобще да не стигнем до там?
Дори и днес в Бинго.
15:30 е, и след тръгването ни в седем сутринта
сме изминали 84 километра.
Това означаваше, че пред нас има още 80 километра.
За наш късмет нямаше повече кал.
Но за жалост тя беше заменена от това.
Най-мокрият път, който някога съм виждал.
Господи. Тук е дълбоко.
Ниски обороти и предавка.
Много вода влиза.
Затънал съм във вода до ануса.
И докато Джереми гребеше през езерото,
аз намерих тънка ивица покрай езерцето.
Вижте какво прави умника Хамънд.
Това е невероятна машина.
Гледай, Хамънд.
Много вода имаш вътре. - Точно.
Беше над нивото на вратите ми.
Провери ли вътре за риба?
Не изглупявай. - Предвид какво правим...
И докато двама ни преминахме успешно,
всички очи бяха вперени в безпомощния аквариум.
Много е дълбоко, Джеймс.
Няма проблем, ще създам вълна
както учат в училището за шофиране офроуд.
Ето го и него.
Ето на.
По дяволите.
Помощ. - Рибата ти ще избяга.
Джеймс не оставяй сладката вода да влиза в аквариума при солената.
Стига си ми опявал. Ела и ме измъкни.
Досега съм те спасил милион пъти.
Повече няма да си мръдна пръстта.
Няма да те оставя да потрошиш и моето Хардбоди.
След като най-накрая го издърпахме,
с Хамънд решихме да действаме радикално.
Затова същата вечер докато Джеймс спеше,
ние леко модифицирахме колата му.
Ден трети
Това разгневи Джеймс.
Копелдаци.
Мразя и двама ви!
Бездарни копелета!
Реших да дърпам аквариума ти на колела.
Нямаше да дърпам и умрелия ти двигател.
Така само щях да хабя гориво.
Не беше развален. Само трябваше да се изсуши.
Имаше проблем със запалването. Пет пъти го оправях досега.
Ти си завършен кретен.
Дано червеи влязат в топките ти.
Това беше. Изпроси си го.
Голям смях.
Голям комедиант.
Прекалено близо караш до него. - Защо не се разкараш?
Това влияе ли на управлението?
Какво беше това?
Джеймс се опасяваше да не хване рак от опушването на рибата ми.
Накрая го поканих да влезе в моето Хардбоди.
Дали беше благодарен? Не.
Возията на това чудо е ужасна.
Защо е толкова зле?
Ако линейка дойде да те спасява,
ще се оплакваш ли от състоянието й? - Не.
Защо тогава се оплакваш от онова, което сторих за теб?
Защото ме спасяваш от бедствие, което ти ми натресе.
Ще се оплаквам от човека, който ме е обрал,
дори ако преди това той каже, че ще ми помогне.
Нека сме честни до болка.
Колата ти е едно бреме. - Не и за мен.
Трябва да е, защото ни забави с дни.
Много си доблестен. Ще те спомена в речта си.
Няма да получиш Нобелова награда.
Защо? - Защото колата ти не е цяла.
Не дават награда за това каква ти е колата,
а колко риба ще занесеш.
Не забравяй, че теглиш рибата ми.
Моята риба все още става за ядене.
И моята е. - Напротив.
Сериозно говоря. - Уверявам те, че не е.
Жалко, че Джеймс беше в лошо настроение,
защото бяхме на ръба на успеха.
Хайде.
Естествено по пътя в опита ни да нахраним целия свят
беше крайно дискомфортно...
Дръжки. - И имаше много спънки.
Имаме осем риби, плюс една, която избяга.
Затънал съм във вода до ануса.
Господи. - Имаше и зловония.
И няколко инцидента.
Някои от тях доста забавни.
Дръжки.
Но въпреки всичко, бяхме на няколко километра от Бинго.
Ако трябва да сме разумни,
трябваше да вземем пикап с аквариум отзад.
Чак сега се сети.
Моторът е забележителен.
Струвал му е 1800 лева.
Знам, че Хамънд е обсебен от това
да не изглежда като Юън Макгрегър в "Дългият път надолу",
но според мен прилича точно на него.
Защото е на мотор и според мен те си приличат.
Може да издадем двд с паданията му на име "Грешният път нагоре".
Ще ти призная нещо.
Хората от телевизията или от филмите,
идват в Африка, за да вършат благотворителност.
Снимат ги от списание "Hello!".
После се връщат в луксозния си хотел,
прибират се у дома и получават рицарско звание.
Да. - Но не правят онова,
което ние правим сега. - Не мисля.
Не съм виждал Виктория Бекъм да тегли половин Мерцедес
през Мозамбик.
Бинго!
Ето го. Краят на пътешествието ни.
Сър Джереми, носителят на Нобелова награда Джеймс Мей
и Ричард Хамънд, пристигат.
Привет. Имаме добра новина за вас.
Съзнавайки, че рибата ни може да привлече много народ,
ние спряхме на широко място, където да има място за всеки.
Готови?
Само гледайте как ще тичат насам.
Вижте само.
Стотици вкусни риби.
Опушени на дизел.
Но Джеймс не остана доволен от състоянието на рибите му.
И по някаква причина, той обвини мен.
Цялото това друсане ги умори.
Тази сутрин всички бяха живи, а сега всички са мъртви.
Откъде знаеш, че са всички? - Защото се носят по повърхността.
Три дни ги опазих жив, клоун такъв.
Как пък аз ги убих? - Нищо им нямаше.
Ти само режеше ламарината до тях и караше като луд, без да мислиш.
Ти ги уби.
Нямаше време да спорим кой уби рибата на Джеймс,
защото вината беше негова. Затова се заехме с работата
да вдигнем нашите щандове.
Право ли е? - Не.
Накрая бяхме готови за тълпите.
Риба опушена на въглища
Клиент.
Никой не е заинтересован.
Преминахме към следващата част от плана ни.
Къде е човекът от списанието, който ще ни снима?
Там е. - Вярно.
Изглеждай притеснен. Направи такова изражение.
Уверете се да хванете много и от местните.
Да се разбере, че съм в Африка. Благодаря.
Накрая без нито една продадена риба,
но с успешна фотосесия, остана ни само едно нещо.
Пичове, към хеликоптера.
превод: spitfire_ subs.sab.bz @ Translator's Heaven