Защо не натиснахте AZ-5 бутона?
Направихме го. И тогава се взриви.
Не искам хората ми да бъдат тук и секунда повече от необходимото.
Ако тези работеха, щяхте да ги носите.
Вася...
Ще си имаме бебе.
Знаете ли с какво си имате работа?
Хората ще чуят за това. - Какво ще чуят всички?
Трябва да гоним всяка възможност, независимо кой е виновен.
Целият регион трябва да бъде напълно евакуиран.
Колко мъже ви трябват?
Приблизително 750,000 души.
Време е да тръгваме.
Чухте ли ме?
Това е евакуация. Разбирате ли?
Трябва да дойдете с мен. - Защо?
Защото ми казаха, а сега аз казвам на вас.
Всички в това село.
Тук не е безопасно. Във въздуха има радиация. Какво ви става?
Знаете ли на колко години съм?
Не знам. Възрастна сте.
На 82 години.
Прекарах тук целия си живот.
Точно тук. В тази къща, на това място.
Какво ми пука за безопасността?
Имам работа. Не създавайте проблеми.
Проблеми?
Вие не сте първия войник който да стои тук с вдигнато оръжие.
Когато бях на 12, настъпи революцията.
Царските хора. След това болшевиките.
Момчета като теб, марширувайки под строй.
Казаха ни да напуснем. Не...
Тогава дойдоха Сталин и неговия сух режим,
Гладомора.
Родителите ми умряха. Две от сестрите ми също.
Казаха на останалите да напуснем.
Не.
След това Голямата война.
Немски момчета. Руски.
Още войници, още глад, още трупове.
Братята ми никога не се върнаха у дома.
Но аз останах, и още съм тук.
След всичко което видях,
сега трябва да напусна,
заради нещо което изобщо не мога да видя?
Не.
Само един момент!
Време е да тръгваме.
Моля ви, изправете се.
Това е последното ви предупреждение.
Време е да тръгваме.
Ч Е Р Н О Б И Л
Киев, Украйна. Август 1986. Четири месеца след експлозията.
Хайде.
Четвърта точка.
Шеста точка.
Петнадесета.
Припят. Чернобилска зона на изключване.
Легасов.
Ще се срещна с него там.
Атомът е нещо смиряващо.
Не смиряващо, унижаващо.
Защо ядрото е още открито на въздуха? Защо не сме го покрили?
Искаме да го направим, но не може да се приближим достатъчно.
Отломките на покрива са графита от самото ядро.
Докато не ги избутаме от покрива обратно в реактора,
ще убият всеки който се приближи до тях.
Виждате че покрива е на три нива.
Дадохме им имена... Ниското тук е Катя.
То има хиляда рентгена на час.
Излагането за два часа е фатално.
Страничното е Нина. Два хиляди рентгена. Един час е фатален.
В Афганистан използвахме булдозери с отдалечено управление.
Прекалено тежки са. Ще пропаднат.
Тогава... - Луноходи.
Луноход 1. Те са леки.
И ако ги обградим с олово, ще могат да издържат на радиацията.
Не можахме да пратим човек на луната.
Поне можем да го държим настрана от един покрив.
Това е най-важното нещо, Генерале.
При никакви обстоятелства не трябва да има хора горе.
Само роботи.
Ами тази голяма секция тук?
Маша.
12,000 рентгена.
Ако стоите тук със защитна екипировка от глава до пети за две минути,
очакваната продължителност на живота ви ще спадне наполовина.
До три минути, и умирате за няколко месеца.
Дори луноходите ни няма да работят на Маша.
Такова количество гама лъчения минава през всичко.
Частиците буквално разрязват веригите в микрочиповете.
Ако е нещо по-сложно от електрически ключ,
Маша ще го унищожи. - Може да се каже,
че тази част от покрива е най-опасното място на света.
Е... какво да правим?
Това искахме да ви питаме.
Палатка 181?
Спокойно. Безплатна е.
Малко подранихме.
Бачо.
Павел.
В кой отряд беше?
Бяха ме сложили в моторния отряд на Киев,
но тогава. - Не тия глупости.
В Афганистан. - Ами, аз не бях в Афганистан.
Не съм военен.
Не им достигат хора.
Душове. Храна.
Тези момчета копаят в земята.
Тези тук режат дърветата.
Онези мисля че евакуират хората,
например в селата.
Ами те?
Не ги знам. Майната им.
Янек!
Какво искаш? - Дай ми една кошница с яйца.
Имам само тази... - Дай ми шибаната кошница!
Той е с мен, разбираш ли?
Никой не се закача с него.
Правим тези от оловен скрап.
Сложи си го на топките. - Сега ли?
Не. Можеш да изчакаш докато радиацията не ти сложи путка.
Да, сега.
Над дрехите. Мамка му.
Ходиш ли на лов? - Не.
Значи днес ти е щастливия ден.
Аз, ти,
и Гаро, оня грозен арменец в палатката се занимаваме с животински контрол.
Животински контрол.
Да, те са радиоактивни,
така че трябва да се отстранят.
Но не е трудно. Повечето са домашни любимци.
Радват се да те видят. Идват направо при теб.
Бум! Товариш труповете на камион,
изсипваш ги в яма, и ги погребваш с бетон.
След това пием.
Колкото искаш водка, плюс хиляда рубли.
Да ти намерим оръжие.
Ломоносов, Москва. Университетска библиотека
Да?
Трябва да видя следните документи. Те са само с разрешение.
Работя за Централния комитет.
Другарю?
Може да вземе този.
Благодаря ви, другарю.
Всичко е чисто.
Изкарайте камерите.
Сигналът? - Приемлив.
Стартирам бордова диагностика. - Кажете ми кога сте готови.
Като си помисли човек че щяхме да пратим това на луната.
Не този.
Знам че не този.
Този беше на склад. Могат да построят още два.
Трябва да покрият Нина и Катя.
Ами Маша?
Централният комитет ме информира че може би са намерили нещо
което може да работи там. От външния край.
Американско? - Разбира се че не.
Немски полицейски робот.
От Западна Германия, така че както може да си представите,
преговорите не бяха лесни. - Диагностиката е завършена.
Готов за включване на главното захранване и двигател.
Започнете.
Може ли да го задвижите?
Какво е това, Валери? Усмивка?
Виждам че състоянието ви се е подобрило, другарю Дятлов.
Не. Напуснете.
Нуждая се от помощта ви.
Акимов стартира AZ-5.
Когато дадохте заповед... - Заповед? Каква заповед?
Топтунов го каза, Акимов го натисна.
Това беше единственото добро решение което направиха. Некомпетентни идиоти.
Може ли да потвърдите че реактора се е взривил
след като те са се опитали да го изключат?
Как да знам че се е взривил?
Открих това в държавните архиви.
Написано е през 1976.
Става въпрос за операцията на РМБК реактори в екстремни условия.
Е?
Имената на авторите са били редактирани,
а две от страниците са премахнати.
Съюзът трябва да пази тайните си, другарко.
Да не смятате иначе?
Направили са грешка.
Не са редактирали съдържанието.
Липсващите страници се отнасят за позитивния нулев коефициент и AZ-5.
Това значи ли нещо за вас?
Какво целите? Защо ме питате това?
Вие работехте с реактора. Познавате го по-добре от мен.
Значи всичко е моя вина?
За това ли става дума? - Не съм тук да ви обвинявам.
Тук съм за да разбера какво се е случило.
И независимо дали го осъзнавате, аз съм най-добрия ви шанс да се спасите.
Можете ли да ми помогнете или не?
Нямам представа какво може да е станало.
Нулевите коефициенти нямат нищо общо с AZ-5.
Ето. Сега можете да си вървите.
Дори не сте любопитен? - За какво?
Смятате че правилния въпрос ще ви даде истината?
Няма истина.
Питайте шефовете каквото искате, и ще получите лъжа.
А аз ще получа куршум.
Имам само две правила.
Първо.
Не сочиш с тази пушка към мен. Това е лесно, нали?
Можеш да го сочиш към ей тоя боклук. Не ми пука. Но никога към мен.
И второ.
Ако уцелиш животно и то не умре,
продължаваш да стреляш докато не умре.
Не ги оставяй да страдат, иначе ще те убия.
Разбираш ли?
Сериозно говоря.
Убил съм много хора.
Добре. Значи сме готови.
Когато започнем, ще тичат на закрито, където се чувстват в безопасност.
Вървим врата по врата.
Ясно?
Добре.
Хей!
Върши си работата. Врата по врата.
Върви.
Махай се! Тръгвай!
Не ги оставяй да страдат. - Съжалявам. Съжалявам.
Носиш това в камиона.
Ще ядеш ли?
Пий.
Пак.
Виж...
Случва се на всеки първия път.
Обикновенно когато убиеш човек.
Но за теб беше куче.
Какво от това? Няма нищо срамно.
Помниш ли първия ти път, Гаро?
Първия ми път... Афганистан.
Движехме се през една къща,
изведнъж се появи един мъж и го застрелях в стомаха.
Да, истинска военна история.
Няма добри истории като по филмите.
Те са пълен боклук.
Имаше един мъж... бум, право в стомаха.
Бях толкова уплашен, че до края на деня повече не натиснах спусъка.
Казах си, "Това е, Бачо."
"Веднъж като застреляш някой, вече не си ти."
"Никога няма да бъдеш същия."
Но като се събудиш на следващата сутрин, пак си си ти.
И осъзнаваш...
че през цялото време това си бил ти.
Просто не си го осъзнавал.
Щастието на цялото човечество.
Какво?
"Нашата цел е щастието на цялото човечество."
Да.
Аз съм щастлив.
Щастлив съм всеки ден.
Добре. Обратно на работа.
Хайде.
Септември 1986
Тук е.
Добре.
Ела насам.
Добре. Дръж го.
Внимателно.
Чакай!
Жокер.
Така са го нарекли германците.
Готов ли е? - Готов е.
Сигнала е добър.
Камерите.
Мотори...
Моторите са добре. Сигнала е добре.
Добре, да го караме полека.
Един метър напред, един метър назад.
Един напред.
Немци.
Един назад.
Да не изгуби сигнала?
Не е от сигнала. От машината е.
Повредена е.
Мамка му.
Разбира се че знам че слушат!
Искам да чуят! Искам да чуят всичко!
Знаеш ли какво правим тук?
Кажи на онези гении какво са сторили!
Не ми пука!
Кажи им! Отиди да им кажеш! Рижков!
Кажи им че е мухльо! Кажи и на скапаняка Горбачов!
Кажи им!
Официалната позиция на републиката е,
че глобална ядрена катастрофа не е възможна в границите на Съветския съюз.
Казали са на германците че най-високото ниво на засечена радиация
е било 2,000 рентгена.
Дали са им пропагандната цифра.
Роботът никога е нямало да работи.
Трябва ни нов телефон.
Ами ако не ги изчистим?
Трябва да ги изчистим.
Ако не изчистим покрива, не може да построим покритие над него.
Ако не можем да го покрием, това са 12,000 рентгена.
Това е близо двойно на радиацията от бомбата над Хирошима.
На всеки час... - Знам, знам.
Ами олово?
Можем да... не знам.
Да го разтопим и да го изсипем отгоре, като замазка.
Първо, вече използвахме повечето от наличното олово...
Има оловна обвивка около инструментите в другите реакторни сгради.
Войниците го махат за лична броня.
Сериозно ли говориш?
Дори и да е така, все пак говорим за
врящ метал в хеликоптер.
И олово при това, Борис. Ще тежи цял тон.
Ами ако изстреляме графита в дупката?
Имаме висококалибърни патрони, взривяващи се муниции.
Няма просто да рикошират, а ще избутат.
Искаш да изстреляш взривяващи се патрони в отворен ядрен реактор?
Ами... - Не, не...
Нека направо пак запалим покрива.
Беше толкова лесно да го изгасим първия път.
За какво говорим тук?
Трябва ни друг робот.
Такъв който да издържи на радиацията.
Питах. Няма такъв.
А при американците?
Ако американците имаха тази технология, мислиш ли че биха ни я дали?
И да беше така, Централния комитет не би се унижил да ги пита.
И ти и аз го знаем.
Няма роботи.
Биороботи.
Какво е това?
Използваме биороботи.
Хора.
Днес има много.
Откъде намират храна?
Изяждат кокошките.
След това започват да се ядат едно на друго.
От врата на врата.
Павел?
Павел!
Не ме ли чуваш? На теб говоря!
Мамка му.
Излез навън.
Върви.
Октомври 1986
Другари войници,
Съветските хора преживяха достатъчно от този инцидент.
Те искат да го разрешим, и ние сме ви поверили тази сериозна задача.
Поради особеностите на работното пространство,
всеки от вас има не повече от 90 секунди да разреши този проблем.
Слушайте внимателно всичките ми инструкции,
и правете точно това което ви е наредено.
Това е с цел вашата безопасност и безопасността на вашите другари.
Ще влезете в сградата на реактор номер три.
Изкачете стълбите, но не продължавайте директно към покрива.
Когато стигнете догоре, изчакайте вътре
зад входа към покрива и си поемете въздух.
Ще ви трябва за това което ще последва.
Това е работният обект. Трябва да изчистите графита.
Някой от тях е на буци тежащи приблизително от 40 до 50 килограма.
Всички трябва да бъдат изхвърлени от този ръб.
Вижте другарите ви които влизат бързо от този вход.
Тогава завиват наляво, и влизат на работното място тук.
Внимавайте да не се спънете.
В покрива има дупка. Пазете се от падане.
Трябва да се движите бързо и внимателно.
Разбирате ли мисията ви така както ви я описах?
Да, другарю Генерал.
Това са най-важните 90 секунди във вашия живот.
Запомнете вашата задача, тогава свършете работата си.
Време е да тръгвате. След 90 секунда, ще позвъня с камбана.
Когато я чуете, върнете се незабавно, хвърлете лопатите си в коша,
и отидете долу по коридора за изчистване.
Най-важното. Докато сте горе, хвърляйте отломките над парапета.
Не се навеждайте над парапета. Ясно ли е?
Много добре.
По мой сигнал. Готови. Тръгвайте.
Другарю войник.
Приключихте.
Време е да тръгваме.
Ръкавицата ти!
Мамо! Мамо!
Припят Декември 1986
Съжалявам за всичко това.
Но трябваше да говорим с вас някъде без...
Ще дадат Дятлов на съд, заедно с Брюханов и Фомин.
Ще искат от нас тримата да дадем експертни показания.
Но преди това да стане...
Централният комитет ще изпратят Легасов във Виена.
В щаба на международната...
Агенция по атомна енергетика. Да, знам че е във Виена.
Какво искат да направиш?
Да кажа на света какво се е случило.
Тогава по-добре да знаеш какво се е случило.
Направила съм времева таблица, минута по минута.
На някои места по секунди.
Всяко решение, всеки натиснат бутон, всяко превключване на ключ.
И? Виновни ли са? - Да.
За крайна некомпетентност, нарушаване на стандартите по безопасност,
за изключителна небрежност.
Но за експлозията? Не съм сигурна.
Какво искате да кажете?
Анализирах данните.
Топтунов е казал истината.
Изключили са реактора, и след това той се е взривил.
Мисля че тази статия може да съдържа отговора,
но две страници от нея са били премахнати.
Виждал си това и преди.
Моля те, повярвай ми когато ти кажа
че нямах идея че това би предизвикало експлозия.
Никой от нас не знаеше. - Никой от вас не е знаел какво?
През 1975, в РБМК реактор в Ленинград се проби горивен канал.
Операторите натиснали AZ-5, но вместо подадената енергия да спадне веднага,
за кратък момент тя се е повишила. - Как е възможно това?
Това беше въпросът зададен от един мой колега на име Волков.
Той написа тази статия.
Когато един РБМК реактор работи на ниска мощност, е крайно нестабилен.
Предразположен към резки промени в реактивността.
При нормални обстоятелства, контролните пръти могат да компенсират това.
При нормални обстоятелства. Екипът е спрял реактора по време на теста.
Изкарали са почти всички контролни пръти за да върнат захранването.
Това е което Волков научи от Ленинград.
Ако боровите контролни пръти бъдат напълно изкарани от реактора,
когато бъдат сложени обратно, първото нещо което влиза не е бор.
А графит.
Контролните пръти имат графитен връх, който размества водата и парата.
Така че реактивността не спада. Покачва се драстично.
Защо за бога са натиснали този бутон?
Не са знаели.
Волков предупреди Кремъл, още преди 10 години.
Но върховенството на Съветската ядрена индустрия не можеше да бъде оспорвано.
КГБ класифицираха това като тайна на Съюза.
Когато видях отворения реактор,
все още не смятах че може да бъде този недостатък в AZ-5.
Защото сам по себе си не би могъл да доведе до експлозия,
освен ако операторите не пресилят реактора до степен на бедствие.
Така че вината е тяхна? - Да.
Но не само тяхна.
Не.
Това ли ще кажеш във Виена?
Не може да сте толкова наивна.
В момента в Съветския съюз има 16 активни РБМК реактора.
Трябва да ги поправим.
Това може да стане само с публични показания,
които ще накарат Централния комитет да вземе мерки.
Това което предлагате е Легасов да унижи една нация,
която е обсебена от стремеж да не бъде унижавана.
Можем да сключим сделка с КГБ.
Ще пропуснете тази информация във Виена,
а те ще ни оставят да оправим останалите реактори.
Сделка с КГБ?
А аз съм наивната.
Ще тръгнат след семейството ти, след приятелите ти.
Имаш шанс да говориш със света, Валери.
Ако тази възможност беше моя... - Но не е, нали?
Познавал съм и по-смели души от вас, Хомюк.
Мъже които са имали своята възможност и не са направили нищо.
Защото когато се отнася за живота ти, и живота на всички които обичаш,
моралните ти убеждения не значат нищо.
Те те напускат.
Всичко което искаш в този момент е да не те разстрелят.
Знаете ли името Василий Игнатенко? - Не.
Той беше пожарникар.
Умря две седмици след инцидента.
Наглеждах вдовицата му.
Тя роди. Момиченце.
Бебето живя четири часа.
Казаха че радиацията е могла да я убие, но вместо това я е попило бебето.
Нейното бебе.
Живеем в страна в която децата трябва да умрат за да спасят майките си.
По дяволите вашата сделка.
По дяволите и животите ни.
Някой трябва да започне да казва истината.
Поздравления, другари.
Вие сте последните от 3,828 мъже.
Справихте се блестящо със задачите си.
Желая ви крепко здраве и дълъг живот.
Всички вие сте наградени с бонус от 800 рубли.
Благодаря ви. - Служа на Съветския съюз.
Превод и субтитри: Brain
http://subsunacs.net
Заседанието се открива.
Държавата призовава другарката Хомюк.
За да разберем какво се е случило онази нощ,
трябва да се върнем обратно до първия критичен момент.
Часът е 12:28.
На делото ще трябва да им кажеш истината.
1:22 сутринта.
Когато всичко приключи, ще си получим нашите злодеи.
Ще имаме нашия герой. Ще имаме нашата истина.
1:23 часа и 35 секунди.
Другарят Борис Шербина.
Всичко започна с тест за безопасност.
1:23:42.
Те умряха защитавайки се един на друг. Гасейки пожарите.
Грижеха се за ранените. - 1:23:45.
Когато дойде ред на твоите показания, настоявай за реформа.
Аз вече отдадох живота си. Това не е ли достатъчно?
Държавата призовава другаря Легасов.
12,000 рентгена.
При никакви обстоятелства не трябва да има хора горе.
Може да се каже, че тази част от покрива е най-опасното място на света.
Съветските хора, и най-вече,
народът на Украйна, Русия и Беларус,
се отдадоха на тази задача по начин който е шокиращ и красив,
но също така ужасяващ и сърцераздирателен.
Това са най-важните 90 секунди във вашия живот.
Говорим за 700,000 души, изпратени
да изчистят тази невероятно радиоактивна зона,
зона която все още е забранена за влизане.
Павел.
Павел представлява всички тези невинни мъже,
влизащи в месомелачката, и бивайки изплюти от другия край.
Няма да си тръгнеш от там с опит. Изобщо не става въпрос за това.
Ситуацията е близка до тази на война. Също толкова безмислена.
"Ето ме и мен. На 18. Отивам някъде, убивам някакви хора. Връщам се."
Това подобрило ли е нещата за някого? Не.
Защото нещата не стават така,
и ето ме тук, загубил човешката си същност.
Ядрената енергетика и ядрени оръжия не са били само част от гордостта на СССР.
Те са били след най-пазените тайни на тяхното производство.
Съюзът трябва да пази тайните си, другарко.
И когато ядрените изотопи, отпадъчен продукт на Съветското гориво
се озоваха в Швеция, всичко станало ясно.
Унижаващо е.
Трябвало е да признаят пред света не само за това което се е случило,
но че не са казали на никого докато не са били хванати.
Като резултат, те се опитаха да разкажат истината.
Частично. - Истината...
Това ли ще кажеш във Виена?
Тя е близка до Хорацио от Хамлет,
в това че представлява... неговата съвест.
Имаш шанс да говориш със света, Валери.
Стига до сърцевината на вашата човечност.
Трябва да се изправите срещу това независимо от последствията
когато рискът е толкова голям.
Хомюк казва "Кажи истината, независимо на каква цена".
Шербина казва, "Кажи колкото е необходимо,
"скрий пълната истина, защото ще е по-трудно за нас да подобрим нещата".
Можем да сключим сделка с КГБ.
Трябва да правиш избори които да ти дадат шанс да оцелееш в такава система.
Трябва да лъжеш малко за да накараш нещата да се случват.
И това е конфликта между по-идеалистичната Хомюк,
която държи само на истината, независимо от последствията.
Кажете всичко. Накарайте Централния комитет да вземе мерки.
Шербина е човек от най-висок клас, въвлечен е в политиката,
на ниво където хората биват заглушени, или пращани в затвора
И казах "Това са хората които дадоха живота си без да се замислят. А те?"
Това е твоя пример.
По дяволите вашата сделка.
По дяволите и животите ни.
Някой трябва да започне да казва истината.