Къде отиваш?
В Чернобил.
Игнатенко, шести полувоенен пожарникарен отряд.
Москва. Болница номер шест.
Да не сте тук заради пожара?
Има ли нещо за което трябва да се притесняваме?
Не.
Не може да отиде над ядрото.
Атомната електроцентрала в Швеция е засякла радиация.
Поне евакуирайте Припят.
Когато лавата влезе в резервоарите тя веднага ще прегрее,
причинявайки огромна термална експлозия.
Колко време има докато стане това? - Приблизително между 48 и 72 часа.
Но може да имаме решение.
Ч Е Р Н О Б И Л
Възможно ли е водата вече да ги е убила?
Да.
А тогава какво?
Ако плана не проработи?
Вкарайте ги в камиона.
Докарайта маркучите! Започнете изпомпването!
Болница 6, Москва. 30 Април 1986. 4 дни след експлозията.
Тук съм за да видя съпруга ми, Василий Игнатенко.
Той е пожарникар от Чернобил. Имам разрешение.
Чернобил? Съжалявам, забранено е за посетители.
Но майор Буров ми каза... - Без изключения.
Моля ви. Дошла съм чак от Киевската област.
Извинете ме.
Коя сте вие? Какво правите тук?
Имам пропуск. - Не може да сте тук. Не е безопасно.
Тук съм за да видя съпруга си. Василий Игнатенко.
Той е пожарникар от Чернобил.
Знам кой е Игнатенко, но не можете.
Имам позволение. Аз...
Можете да го видите до половин час, нито минута повече.
В никакъв случай не го докосвате. Разбирате ли?
Да. - Стая 15.
Благодаря ви.
Не сте бременна, нали? - Не.
Няма да се наложи да ти я дам.
Ето ги. - Чакай, още не съм приключил.
Не е. - Да, така е добре.
Да, по-добре.
Вижте какво е довлякла котката.
Какво ви казах?
Май не мога да се скрия от теб.
Леко, леко.
Всички сме добре. Добре сме.
Как, как се случи това? Кой им даде тази идея?
Да не намеквате че съм аз? - Някой го е направил.
Някой е решил, че зоната на евакуация
трябва да бъде 30 километра, когато знаем че тук,
в Гомелския квартал има съдържание на Цезий-137.
Това е на 200 километра. - Така беше решено.
Базирано на какво? - Не знам!
Простете. Може би съм прекарал твърде много време в лабораторията ми.
Или може би съм просто глупав. Наистина ли работи така?
Това е крайно неинформирано решение, което ще струва Бог знае колко животи,
направено от някой апаратчик, някой партиец кариерист.
Аз съм партиен кариерист.
Трябва да внимавате с тона си, другарю Легасов.
Другари...
Имаме визуално потвърждение, че пожарът е почти изгасен.
Също така има спад в емисиите на йод-131 и цезий-137.
Добре. Нали?
Но температурата се покачва.
И...
Има покачване в съдържанието на цирконий-95.
Идва от обшивката на горивните пръти.
Което значи какво?
Разтапянето е започнало.
Махнете го мен!
Стой мирно!
Махнете се от него! Наранявате го!
Не можете да влизате. - Какво се случва с него?
Махнете се!
Не може да сте тук.
Да? - Другарят Шербина е на телефона.
Включете го.
Е?
Пожарът е почти изгасен. Фонтанните резервоари се източват.
Успешно предотвратихме риска от термална експлозия.
И?
Ситуацията в ядрото се влошава по-бързо от очакваното.
Бетонната възглавница ще изтрае между 6 и 8 седмици,
но след това Легасов смята че има 50% шанс
горивото да мине през нея и да се претопи в подпочвените води.
А къде отиват тези подпочвени води?
Припятската река, която се влива направо в Днепър.
Главния воден поток за приблизително 50 милиона души,
заедно с посевите и добитъка ще бъде неизползваем.
Препоръчваме инсталация на топлинен обменник под възглавницата
който да намали температурата на ядрото и спре разтопяването.
Беше ми казано че за да го направим, ще ни трябва
всичкият течен азот в Съветския съюз.
Добре. - Да, и разбира се ще ни трябва и...
Ще имате всичко което ви трябва.
Вече трябва да е ясно. Нещо друго? - Не. Благодаря ви.
Да. Бих искал да обсъдя 30-километровата зона на изключване.
Почакайте... Професор Легасов, това вие ли сте?
Каква зона на изключване? - Дребни детайли, г-н секретар.
Премиерът Рижков е решил че...
Ако е решил, решил го е.
Вижте професор Легасов, вие сте там само с една причина.
Разбирате ли? Да спрете това.
Не искам въпроси. Искам да знам кога ще приключи това.
Ако имате предвид кога Чернобил ще бъде напълно безопасен,
периода на полуразпад на плутоний-239 е 24,000 години.
Така че трябва просто да кажем, не и докато сме живи.
Мисля че вие и аз трябва да се поразходим.
Късно е. Уморен съм.
Отиваме на разходка.
Какво искате? Извинение ли?
Няма просто да седя и...
Какво ще се случи с нашите момчета?
Кои момчета? Гмуркачите?
Гмуркачите, пожарникарите, мъжете в контролната зала.
Какво точно прави радиацията с тях?
На нивата на които са били изложени някои от тях?
Йонизиращите лъчения разкъсват клетъчната структура.
Кожата става на петна, след това почервенява, накрая почернява.
Това е последвано от период на латентност.
Моментните ефекти утихват. Пациента изглежда сякаш се възстановява.
Дори сякаш е здрав. Но не е.
Това обикновенно трае ден или два.
Продължете.
Тогава клетъчните увреждания започват да се показват.
Костният мозък умира, имунната система се срива,
органите и меките тъкани започват да се разлагат.
Вените и артериите се отварят като сито,
до степен в която не може да се сложи дори морфин
който да облекчи болката, която е... невъобразима.
След това умираш в период между три дни и три седмици.
Това ще се случи с нашите момчета.
Ами ние?
Ние...
Поели сме солидна доза, но не чак толкова.
Не е достатъчна да убие клетките,
но е толкова колкото да увреди нашето ДНК.
Така че с времето... следва рак.
Или апластична анемия. В който и да е случай, изходът е фатален.
Е...
тогава изглежда сякаш сме се отървали леко, Валери.
Виждал съм ги преди.
Сега знаете защо исках да се разходим.
Можем да предположим че работната площадка се подслушва.
Нашите апартаменти също, дори тоалетните ни.
Били са тук през цялото време. - Разбира се че са били.
Но ако сега ги виждаме на открито,
то е защото те искат да го знаем.
Видяхте ли това?
Горивото се разтапя по-бързо отколкото очаквахме.
Знам. Имам план.
Топлинен обменник, надявам се. - Да.
Исках да ви питам нещо, другарко.
Но виждам че вече си задавате същият въпрос.
Защо се взриви?
Изчислих всичко отново и отново,
приемайки най-лошите възможни условия в един РБМК реактор.
И винаги получавам същия отговор.
Който е?
Че не е възможно.
И все пак...
Няма да намерите отговор тук.
Не и на хартия.
Всички които са били в контролната зала,
Дятлов, Акимов, Топтунов,
всички те са в Москва, в болница номер 6.
Трябва да разберем какво точно се е случило онази нощ,
всеки един момент, всяко едно решение.
Отидете сега, докато са още живи. Говорете с тях.
Защото ако не разберем как се е случило това,
ще се повтори пак.
И, Хомюк...
внимавайте.
Тула, Руска съветска република 3 Май 1986.
Майната ти.
Ето още един.
Какво е голямо като къща, гори 20 литра гориво на час,
вади много пушек, издава зверски шум, и реже ябълка на три?
Съветска машина направена да реже ябълки на четири парчета!
Кой командва тук? - Аз съм шефът на екипа.
Аз съм Шадов, министър на въгледобивната индустрия.
Знаем кой сте.
С колко мъже разполагате?
45 на тази смяна, общо сто.
Трябва всички 100 мъже да си съберат оборудването и да влязат в камионите.
Така ли? Къде?
Това е поверително.
Хайде тогава. Започнете да стреляте.
Нямате достатъчно патрони за да убиете всички нас.
Убийте колкото можете. Тези които останат ще ви смажат от бой.
Не можете да ни говорите така! - Я да млъкваш!
Това е Тула. Нашата мина.
Няма да напуснем освен ако не разберем защо.
Отивате в Чернобил.
Знаете ли какво се е случило там?
Изкопаваме въглища, не трупове.
Реакторното гориво ще потъне в земята,
и ще отрови водата от Киев до Черно море.
Цялата.
Казват завинаги.
Искат от вас да спрете това да се случи.
И как се предполага че ще го направим?
Не ми казаха защото не ми трябва да знам.
Трябва ли ви да знаете, или чухте достатъчно?
Сега вече приличате на министър на въгледобива.
Вася?
Не, не.
Казаха ти да не пипаш.
Не е безопасно.
Те те докосват.
Ако е безопасно за тях, значи е и за мен.
Къде са другите?
Отведоха ги в специализирано отделение.
Не ми казаха къде.
Ще отвориш ли пердетата?
Отвори пердетата.
Моля те, кажи ми какво виждаш навън.
Кажи ми всичко.
Виждам Червеният площад.
И...
Кремъл.
Спаската кула, Мавзолеят...
Виждаш ли Свети Василий?
Да.
Да, красив е.
Казах ти.
Казах ти че ще ти покажа Москва, помниш ли?
Да.
Благодаря ти.
Няма да ям това. Отвратително е.
Вземи ми нещо друго.
Не съм медицинска сестра, другарю Дятлов.
Аз съм ядрен физик.
Добре тогава, другарко ядрен физик...
...освен ако нямате масло и сандвич с хайвер при вас,
можете да се разкарате от стаята ми.
Какво?
Не ме бива в това, Борис.
Лъжите.
Прекарвали ли сте някакво време с миньори?
Не.
Съветът ми е - кажете истината.
Тези мъже работят на тъмно. Те виждат всичко.
Андрей Глухов, ръководител на екипа.
Тези стават ли?
Донякъде.
Разбира се.
Каква е работата?
Трябва да инсталираме течноазотен топлинен обменник
под бетонната възглавница.
Няма начин да се влезе през интериора на сградата,
така че трябва да го направите под земята.
А какво има над нея? - Ядрото на ядрен реактор,
което се разтапя.
Какво? Като...
Общо взето.
Ще падне ли под нас? - Не и ако приключите до 6 седмици.
Размери?
Пробивате земята тук, изкопавате 150-метров тунел до тук,
разкопавате място 30 на 30 метра за топлинния обменник.
И понеже трябва да държим на минимум нарушаването на горния слой земя,
не може да използвате тежки машини. Трябва да се направи на ръка.
Тогава ми трябват още хора.
Поне 400.
Ще трябва да работим по часовник. Колко дълбок да е тунелът? Шест метра?
Дванадесет. - Защо?
За ваша защита.
На тази дълбочина ще бъдете предпазени от повечето радиация.
Входът към тунела няма да е 12 метра под земята.
Не.
И в момента не сме на 12 метра под земята.
Не. Не сме.
Имаме екипировка на площадката. До полунощ ще пристигне още.
Можете да започнете сутринта. - Не. Започваме сега.
Не искам хората ми да бъдат тук и секунда повече от необходимото.
Ако тези работеха, щяхте да ги носите.
Всички ли са такива? - Всички.
6 Май 1986 Девет дни след експлозията.
Да?
Колко градуса е? - 50.
Мамка му.
Ей!
Ти!
Трябват ни вентилатори. - За какво?
Какво искаш да кажеш?
Да ви изкопаем шибания тунел, ето защо.
Кой говори на теб? - Спокойно другари.
Долу е 50 градуса.
Не можем да дишаме нито с маските, нито без тях.
Същинска фурна е. Трябва ни вентилация.
Вентилаторите ще вдигнат прах във въздуха, той ще влезе в дробовете ви.
В дробовете ми влиза прах вече 20 години.
Не и този прах. Съжалявам.
За ваше добро няма да има вентилатори.
Казвам се Улана Хомюк.
Аз съм ядрен физик от Чернобилската комисия.
Искам да ми разкажете всичко което се случи в нощта на инцидента.
Става ли?
Да.
Искам да разкажа.
Добре.
Каква беше вашата титла?
Името ми е Леонид Федорович Топтунов,
старшия главен инженер на реактора
в Чернобилската атомна централа.
Главен инженер?
На колко години сте?
На 25.
Люся? Люся?
Да, тук съм. Тук съм. Аз...
Тук ли беше през цялото време?
Никой не каза да напусна.
Аз казах. Казах 30 минути.
А къде бяхте вие когато го болеше? Когато кожата му залепваше за дрехите?
Когато се напикаваше по 5 пъти на вечер? Аз се грижех. Вие къде бяхте?
Бях в северното и западното крило,
където има десетки пациенти от Чернобил точно като него.
Тук не е безопасно за вас. - Той ми е съпруг.
Вече не. Той е нещо друго. Разбирате ли?
Той е опасен за вас.
Изгорил се е.
Приберете се вкъщи.
Моля ви.
Няма да отнеме още много. Аз...
Не искам той да умре сам.
Останете от другата страна на покривката.
Или ще накарам охраната да ви изведе.
Люся? - Да, любими.
Ден ли е?
Не, сега е нощ.
Мисля че сънувах нещо, тъкмо свърши.
Вася.
Ще си имаме дете.
Пожарът е изгасен.
Изгасен е, Валера.
Миньорите бележат невероятен прогрес.
Казват че работата ще бъде завършена за четири седмици.
Четири седмици.
Можеш ли да повярваш?
Знам че работата не е приключила.
Но това е началото на завършека й.
Съжалявам че ви безпокоя, другарю заместник-министър, но...
миньорите.
Какво?
Не ни давате вентилатори, а е горещо да се носят дрехи.
Така че копаем по стария начин. Така работеха бащите ни.
Все още носим шибаните шапки.
Какво искате?
Не сте достатъчно защитени.
Да не ми казвате че има разлика?
Когато всичко това приключи ще има ли кой да се грижи за тях?
Не знам.
Не знаете.
Значи мощността скочи от 200 на 400 мегавата?
Да.
Много бързо.
Защо не стартирахте аварийно изключване?
Защо не натиснахте AZ-5 бутона?
Направихме го.
Докладвах покачването на Акимов,
и той натисна бутона.
Леонид, това... не е възможно.
Направи го. Кълна се.
Видях как го прави.
И тогава се взриви.
Какво?
В коя стая е Акимов? - Двадесет и седма.
Натиснах го... преди експлозията.
Преди.
Но защо?
Защо би се случило това?
Изключих го. Натиснах AZ-5.
Благодаря ви, другарю Акимов.
Направих каквото трябваше.
Махнете се. Махайте се от тук.
Пуснете ме!
Престанете!
Оставила си я в онази стая? Под найлона, да го докосва?
Знаеш ли че е бременна? - Не е вярно!
Какво си направила? - Що за място? Къде е защитата й?
Знаете ли с какво си имате работа? - Разбира се че знам.
Моля ви, аз не... - Не.
Хората ще чуят за това. - Почакайте.
Хората ще чуят. Разбирате ли?
Всички ще чуят.
Какво ще чуят всички?
Идвам от официалната Чернобилска комисия,
и съм упълномощена от Валери Легасов.
Може да проверите. Името ми е Улана... - Знаем коя сте.
Какво ще чуят всички?
Москва 6 Май 1986
Носите ли бележките си?
Да.
Хомюк бе арестувана снощи. - Какво? Защо?
Не знам.
Беше ли... - Разбира се че беше.
Работя по въпроса.
Борис... - Работя по това.
Какво друго искаш от мен?
Оправи си вратовръзката.
Готови са да ви посрещнат.
След хиляди полети, нашите смели летци успешно изгасиха пожара.
Миньорите се трудят героично за да може
горивото да не достигне подпочвените води.
Освен това, вече няма опасност от допълнителна експлозия.
Съветските хора се изправиха срещу предизвикателството,
и те, както и всички в тази зала трябва да бъдат похвалени.
Най-накрая, професор Легасов и аз бяхме бдителни
да защитим интересите за безопасност.
И от нещастното изтичане на информация директно след инцидента насам,
смятаме че няма други пропуски.
Другарю Чарков,
надяваме се че сме оправдали най-високите стандарти на КГБ.
Направихте го. - Благодаря ви.
Професор Легасов, сега ще говорим за оставащата работа.
Благодаря ви.
Заместник-председателят Шербина ви поднесе добрите новини.
Непосредствената опасност приключи.
Боя се че сега трябва да започне дългата война.
Има огромно количество радиоактивни отломки и замърсяване, разпръснати
в зона от приблизително 2600 квадратни километра.
Целият регион трябва да бъде напълно евакуиран.
Трябва да го направим за всеки град и село.
Всички оцелели животни в зоната,
независимо дали опитомени или диви,
трябва да бъдат считани за заразени и унищожени с цел предотвратяване
на разпространението на радиация и болести.
В зоната обграждаща Чернобил,
всеки камък, всяко дърво, самата земя,
е попила опасно количество радионуклеиди,
които ако останат открити ще се разнесат от дъжда и вятъра.
Ще трябва да заличим цели гори.
Ще трябва да изтръгнем горния земен слой, и да го заровим под самия него,
на приблизително 100 квадратни километра.
И накрая, трябва да построим
ограничителна структура около самата централа,
която разбира се, все още ще бъде изключително...
Ще има смъртни случаи.
Колко време, и колко мъже ви трябват?
Очакваме ликвидационната работа да отнеме три години,
и приблизително 750,000 души.
Това включва броят на докторите и структурните инженери.
Колко жертви?
Хиляди. Може би десетки хиляди.
Започнете веднага.
Другарю Чарков. - Валери!
Да, професоре?
Моят колега бе арестуван снощи.
Не искам да съм неучтив, но се чудех дали можете да ми кажете защо.
Уверявам ви, не знам за кого говорите.
Тя беше арестувана от КГБ.
Вие сте първият заместник- председател на КГБ.
Да. Затова вече не трябва да се занимавам с арести на хора.
Но се занимавате с това да ни следите.
Мисля че заместник- председателят е зает.
Не, не. Напълно разбираемо е.
Другарю, знам че сте чували истории за нас.
Когато ги чуя, дори аз се шокирам.
Но ние не сме това което говорят хората. Да, има хора които ви следят.
Има други които следват тези хора.
Виждате ли ги?
Те следват мен.
КГБ е кръг от отговорности.
Нищо повече. - Знаете работата която вършим тук.
Наистина ли не ни вярвате? - Разбира се че ви вярвам.
Но знаете старата руска поговорка: "Вярвай, но проверявай."
А американците смятат че Роналд Рейгън е измислил това.
Можете ли да си представите?
Беше ми много приятно да говоря с вас.
Тя ми трябва.
Значи вие ще бъдете отговорен за нея?
Тогава е решено.
Името й е... - Знам коя е.
Приятен ден, професоре.
Не, това мина изненадващо добре.
Ти излезе като наивен идиот.
А наивните идиоти не са заплаха.
Ще се върна когато документите бъдат готови.
Добре ли си? - Не ме нараниха.
Те оставиха бременна жена в една стая с...
Няма значение.
Те бяха глупави. Аз бях глупава.
Дятлов не иска да говори с мен.
Акимов да, Топтунов също, но...
Валери,
Акимов...
лицето му беше изчезнало.
Искаш ли да спрем?
Имам ли въобще такъв избор?
Мислиш ли че горивото наистина ще прегори през бетонната възглавница?
Не знам. Има може би 40% вероятност.
Аз казах 50.
Във всеки случай цифрите значат същото. "Може би."
Може би ядрото ще се разтопи в подпочвените води.
Може би миньорите на които казах да копаят под реактора ще спасят милиони.
Може би ги убивам за нищо.
Не искам повече да правя това.
Искам да спра.
Но не мога.
Не мисля че имаш по-голям избор от мен.
Мисля че въпреки глупостта,
лъжите, дори това...
...си принудена.
Задачата е дадена, и няма да се спреш пред нищо докато не откриеш отговор.
Защото ти си такава.
Значи съм луда.
Учен.
Знаеше ли че са правели тест за безопасност?
Да. - Има нещо друго.
Акимов казва че са изключили реактора,
и Топтунов го потвърждава.
Натиснали са AZ-5. - Явно не достатъчно скоро.
Не. Казват че Акимов е натиснал AZ-5,
и тогава реакторът се е взривил.
Ако беше само един от тях, бих го определила като
грешен спомен или заблуда.
Но и двамата се съгласиха. Бяха непреклонни.
Другарю?
Мислите ли че е възможно? - Мисля че в това няма логика.
Смятам че аз бих го казала ако трябва да прикрия собствените си грешки.
Но?
Повярвах им.
Тогава трябва да продължите.
Трябва да гоним всяка възможност.
Независимо колко малка вероятност има.
Без значение кой или кого е виновен.
Ще се върна в болницата да разпитам отново Акимов и Топтунов.
Ако все още са будни.
Не са.
Хомюк?
Превод и субтитри: Brain
http://subsunacs.net
По дяволите животите ни.
Някой трябва да почне да казва истината.
Смяташ ли че правилния въпрос ще ти даде истината?
Знам че подслушват.
Няма истина.
Отивате в Чернобил.
Миньорите в Съветския съюз са били здрави мъже.
Сякаш правилата не са важали за тях.
Имали са много власт в Съветския съюз, защото той се е нуждаел от въглища.
Сега вече приличате на министър на въгледобива.
Миньорите копаещи там са имали голямо преимущество пред другите.
Не са били никак за подценяване,
защото никой не е могъл да си позволи те да не отидат на работа.
Трябват ни вентилатори. - За какво?
Какво искаш да кажеш? Да ви изкопаем шибания тунел, ето защо.
Кой говори на теб? - Спокойно другари.
Те са били хора с характер.
Строили са всичко забързано, работели са по 24 часа на ден.
Било е неконтролируема бъркотия.
Осем души отзад, постоянно...
Постоянно изкопвайки пръст, изпращайки я назад.
Около 400 миньора са изкопали 13 метра за един ден.
Било е нещо много благородно и саможертвено.
Не знаем имената им, а те са го направили
без очаквания за слава или нещо такова.
Както се оказа, за миньорите това е била огромна жертва,
били са изпратени долу, а не е трябвало.
Работили са постоянно, в непосилни условия.
Не само радиацията, но и жегата.
Изкопали са тунела за рекордно кратко време.
Какво ще се случи с тези мъже?
Когато всичко това приключи ще има ли кой да се грижи за тях?
Не знам.
Направили са го с разбирането
че ще спасят милиони хора.
Невероятен акт на героизъм.
Работата им е била невероятно опасна.
Знаели са го, и въпреки всичко са го направили.
А докладите твърдят че доста от тях са умрели много млади.