Явно това е краят. Мислех, че заслужавам повече.
Драматичен глас, докато се нося сам в космоса?!
Изглежда, че когато умираш, първо губиш креативността си.
Цитаделата я няма. Корабът, с който избягахме, остана без мощност.
Много ме е страх тук. - Другите Мортита подивяха.
Някои проблеми се решават сами.
Пия доста... Морти, казах ти да го записваш.
Нямам шлем като онзи от Отмъстителите.
... пия доста от пикнята си. Оръжието за портали още е счупено.
Това е бил планът на злия Морти. - Ще спреш ли да го ласкаеш?
Планът му беше да си каже монолога и да се разкара.
Той изпадна в гняв, сякаш обявява, че напуска туитър.
Никой не напуска туитър.
Спомняш ли си как преди малко
се преструваше, че не знаеш кой е Железния човек? За кого беше това?
Тихо, Морти. Така ще си отидем - с грация.
Гръбначен мозък и декстрометорфан за основа.
Мамо! - Бет, може би!
Да не се опитва да каже нещо? Не може да те чуем!
Колко глупава си? Намираш се във вакуум, а там няма звук.
Защо крещя?
Частен купон ли е, или мога да се присъединя?
Страхотно. - Да. Заслужаваше си.
Не си заслужаваше. Изтъркано е.
Ти си изтъркана. Тук умираме от глад.
Господи! Спри да се обясняваш!
Свърши ли? Не е свършила.
Може би няма да ви спася! - Много зряло! Много изискано!
Р И К И М О Р Т И Соларикове
Беше хубава реплика, мила. - Не ми пука какво мислиш.
Господи! Тя ви е открила. Яжте! - О, да!
Почакай. Тялото ни може да изпадне в шок от твърда храна.
Храносмилателен робот, превърни го в питателна маса.
Аз ще рискувам. - Откога се носите в космоса?
Благодаря. - Замалко да ги оставя там.
Оръжието за портали се счупи. Това домашни домати ли са?
Храносмилателен робот, пробвай. - Вече не може да ходите никъде, а?
Ще си изпереш ли престилката най-накрая?
Имаш право. Незабавно трябва да рестартирам порталния индекс.
Общо взето, ще подменя течността.
Дръжте се, защото Земята ще се разтресе.
По дяволите! - Какво става?
Вместо да рестартирам пътуването във времето, го сторих с пътниците.
Късно е да се извинявам. - Рик, защо пулсирам в зелено?
Не казвай, че не знаеш, защото и ти пулсираш.
Рик, ще умрем ли? - Не. Ще изчезнем от тази реалност.
Това си е умиране! - Не е!
Всеки от тази реалност ще се върне в неговата си реалност.
В оригиналната ни вселена?! - Обясних го добре, Морти.
Много се обясняваш! Къде е Съмър? - Върнали сте се.
Тримата ще се телепортираме на сляпо. Помогни ни да се върнем.
На телефона ти има протокол. Името на файла е "Помощ за Сопола".
Всеки файл се казва така. - Мразя да наименувам неща.
Търси "телепортиране на сляпо" и "рестартиране на навигацията".
Защо имам своя реалност? - Няма време за обяснения, Джери.
Разчитам на теб, Съмър. Протокол за телепортиране на сляпо!
Започва се!
Значи е имало време за обяснение. - Не губи ценно време в дребнавост.
Съмър, да преговорим. - Телепортиране на сляпо и помощ.
Яко.
Имаше много време за обяснение! - Да, добре. Имаше време.
Кой изчезва толкова дълго време? - Как така не съм във вселената си?
Господи! Помещението за Джерита!
Помещението за Джерита! - Много дълбоко!
А къде са истинският ми баща и истинският ни Морти?
Погребани са в задния двор. - Значи това преследват опосумите.
Татко е вкарал и теб в семейния бизнес, а?
Да. Морти е лесна мишена, но Рик ми плаща чрез разни неща.
Например, с ноктите на Върколака. - Ще се справиш.
Ще се видим след две години. - Или може да останеш за това.
Замесена е Цитаделата на дядо. Може да счупим или да плячкосаме нещо.
По-добре да се връщам към спасяването на галактиката.
Моля те!
Може да плячкосам нещо. Да го направим бързо.
Жестоко! Досега не съм го правила. Семейно приключение!
Добре.
Мамка му!
Моля? Риковете не преминават това.
Рик, това ти ли си? - Да, Даян.
От отдавна те няма. Откри ли убиеца на дъщеря ни?
Все още го търся. Съжалявам. - Ще го откриеш.
Винаги правиш това, което си намислиш.
Освен да опазиш семейството си живо, но вината не беше твоя.
Спиране на звука! - Ако можеше да ми спреш звука,
нямаше да ме бива в откриването ти, нали, мръсен мечо?
Забравих, че исках да ме търсят. - Предположил си, че ще се наложи.
Оттам търсенето ти ще е от полза. - Имаш право, захарче.
Рик?
Ехо? Оригинално семейство?
Съжалявам за последния път. Рик беше в космическия затвор.
Не можехме просто да... Ехо?
Боже!
Мамка му, Морти! Вече няма лекари.
Тате?
Смятам, че е доста потискащо.
Обикновено тук има каубои Рикове и Мортита.
Ще са нужни и работници Рикове и Мортита, нали?
Клошари! Ако стрелят по нас, мога да...
... да правя това. О, да!
Космическа майко, давай!
Яко, мамо! - Да продължим. Нямам цял ден.
Оставете на мен!
Аз ще се справя! Съжалявам!
Съжалявам! Ще се справя!
Щях да го направя. Земни жители, нали така?
Продължих търсенето, докато те нямаше.
Искаш ли да чуеш потенциалните местоположения?
Винаги си била на една стая разстояние, а?
Да. Смяташе, че ако можеш да ме видиш или да ме докоснеш,
може да ти даде комфорт.
Да. Не мога да го допусна. Хайде, Съмър!
Коя е Съмър? Трябва ли да ревнувам?
Дано Съмър знае какво става с хората, които обичаш.
Здравей, Рик. - Г-н Голдманбакмаджуриан.
Още си жив, а? Какво става? - Чудих се
дали може да ми помогнеш да разбера писмото, което открих сутринта.
Написано е от човек, който твърди, че съм аз.
Пише, че съзнанието ми е държано в плен във времеви капан,
приклещено в ден на травмиращо събитие от агонизиращ висш интелект.
Но и че похитителят ми е забравил
за остаряването, за което тялото ми копнее за смърт,
докато душата ми остава на място, уловена като муха в кехлибар.
Да, преди много пиех. Нямам представа, приятел.
Няма проблем. Открих и други писма в боклука. Горкият странник.
Съжалявам ги. Иска ми се да можеше да продължат напред.
Звучи здравословно. - Определено ще е така.
Прекрасна смърт! - Символично ли беше?
Продължаваш ли напред? Разбирам те. Прощавам ти.
Нямаш право да го казваш! Ти не си Даян!
Създадох те, за да се измъчвам.
Цялата времева линия е прокълната. Трябва да се махна оттук.
Защото искаш да продължиш напред. - Не искам, но се налага.
Върнах се случайно. Този, когото търся, е неоткриваем, Даян.
Сега живея с версия на Бет. - Хубава версия ще е.
Имаме внуци. Тя ми е внучка. Тя ще ме измъкне оттук.
Тя ми напомня за теб. - Така ли? И тя ли е мъртва?
Сбогом, Даян. - Нали няма да отлетиш до разрива
без координати? Не се отказвай от нас, Рик.
Аз не създавам правилата. Търсачите ще търсят.
Скъпи, самоубиваш ли се?
По-скоро приемам, че всеки ще спечели, ако рискувам живота си.
Къде са мама и Съмър? - Няма ги, Морти. Съжалявам.
Мъртви ли са? - Прекарахме много време в леда.
Един мутант ни облиза, но Бет се разболя,
а Съмър не се размрази както трябва.
Нямаше кого да обвинявам. Накрая трябваше да се справя със себе си.
Зарових мъката си в "Барнс и Нобъл". "Четири споразумения",
"Яж, моли се и обичай", "Черният рицар се завръща".
Научих се да приемам нещата каквито са.
В някои от тези целият мозък все още е непокътнат.
Да се зачудиш дали някои хора още са били там - в този ужас.
Това е страхотен протеин. - Съжалявам, татко.
Истинският ми баща се справи с апокалипсис.
Всички ви подценихме.
Как се казваше играта, която се опитвахме да играем,
но така и не завършихме? - "Даунбийт".
Да. Хайде да играем. Ще я открия и ще завършим играта.
Да, определено го направи.
Открих я! Ще играем на "Даунбийт",
ще лагеруваме тук тази вечер, а след това ще оправим къщата.
Имаме храна, свежа храна и сме едно семейство.
Какво, по дяволите?!
"Морти, написах това писмо, ако се чудиш как си тръгнах толкова бързо.
Ще изчакам да ми обърнеш гръб, ще взема нещата ти и ще се махна.
Зависи колко време си стоял в стаята, ще си мислиш,
че няма да съм толкова далеч и ще искаш да ме...
Пиша го набързо, за да сложа капан. Мислех, че имаш по-готини неща."
Копелдак!
По-бавно! Това не е готино!
Какво, по дяволите, тате?! - Нищо лично, Морти.
Едно от "Четири споразумения" е. Другите три не ги помня.
Но комисар Гордън прие Батман да продължи напред.
Батман не изоставя хората. - Ти изостави нас.
Заслужавам го, но това те направи по-добър.
Сега достатъчно готин ли съм за теб? Беше лесно.
Само дето ми струва всичко!
Върна се и говориш за нас, сякаш не сме били хора, Морти!
Ти избяга и ни остави да измръзнем! - По-рано се извинявах за това.
Майка ти и сестра ти умряха, Морти!
Аз продължих напред. Вече не ме е грижа.
Това е най-доброто, което ще получиш.
Така че го приеми. - Моля те, не си отивай!
Ако Рик се върне, ще ти намерим друга реалност.
Ще имаш нова съпруга, нова Съмър и нова работа.
Не разбираш, хлапе. Освен този разговор животът ми е съвършен.
Рик е бил прав - всеки трябва да му отпусне края.
Ти се върна! Наистина се е създала връзка между нас.
Спри! Махни се от мен! Помощ!
Готово, дядо. Може да преминеш.
Хайде! - Скъпи, трябва да знаеш нещо.
Ако си бил придърпан у дома по някаква причина,
и с мишената ни се е случило същото.
И той вероятно изпитва големи проблеми с напускането като теб.
Той е в капан.
Дядо! - О, да!
Дядо! - Съмър! Винаги съм вярвал в теб.
А сега трудната част. Много по-лоши неща могат да видят портала.
Прикрийте се и го пазете, докато взема Морти. Оцелейте.
По дяволите! Местната майка трябва да се скрие.
"Местна майка" ли? - Тя е готината космическа майка.
Не искам да заставам между вас. Скрийте се и го обсъдете.
Стига с тази снизходителност! Аз съм ти, но с търпение да пера.
Мамо, спри да завиждаш за връзката ни.
Тя е избягала от изборите си. Аз трябваше да им бъда родител.
Не че не ми пукаше, но това беше работа за клонинга.
Майките ми!
Морти! - Рик, знаех, че няма да ме оставиш!
Какво, по дяволите?! - Морти, виждал ли си друг Рик?
Невзрачна прическа, космическо яке. Не си, защото щеше да си мъртъв.
Или да си бомба. Чувстваш ли, че има бомба в теб?
Досега щеше да си се взривил. - Рик от този свят не е ли мъртъв?
Затова избираш тези места, нали?
Твоят Рик не е мъртъв. По-скоро не е наоколо.
Когато те срещнах, се надявах той да се появи някой ден.
Кучи син! Пипнах те! - Къде отиваме?
Да убием дядо ти, малкият. - Чакай! Какво?!
Не разбирам. Рик от моята реалност е убил твоето семейство,
а ти го чакаш да се върне?! - Доста добре разбираш, Морти.
Получаваш шестица за пресъздаването на историята. Пристигнахме.
Той мрази да го откриват, но обича да създава пипкави неща.
Сякаш играе "Майнкрафт", но на частен сървър.
Да не съм надрусан? Какво става?
Откри ме!
И аз застрелях първия монитор. Аз не съм тук. Или пък съм тук?
Това е клонингът, който откри. Или пък това съм аз гол.
Като Кайзер Созе. Защо да признавам обратното?
Вижте го! Вижте как той танцува!
Или пък аз как танцувам. Нещо като "Убийствен пъзел".
Аз съм много потаен. Ето няколко килботове, докато се борите с това.
Ясно е, че не знам с кого говоря. Все пак записът е направен по-рано.
Но щом си стигнал дотук, смяташ, че си много специален, нали?
Опа! Може би това съм бил аз!
Ако го последваш долу, ще направите голям бой.
Има 50 процента шанс да не лъжа.
Загазили сме, задник! Не трябваше да те моля!
Майките ми са в беда. - Нейните версии са в беда.
Трябва да ги спасим. Очевидно е, че това е капан.
Ако отидеш долу, той ще те убие. - Добре.
Какво?
Какво сега?! - Ако не ти пука дали ще умреш,
защо да ти дреме дали аз ще умра? - Престани! Махай се оттук!
Направи го миналия сезон. Ти си като камикадзе с бомба!
Камикадзетата се разпознаваме. - Взел си го от него, а не от мен.
Него не го познавам. Ти си мой дядо, Рик.
Сто години Рик и Морти.
Това място може да избухне. Ето няколко отброяващи таймери.
Един от тях сигурно отброява правилно.
Проклети петизмерни стомашни сокове!
Съжалявам за евтината караница и може би за поглъщането ни.
Избра чудесен момент. - Не бъди кучка. Аз съм родител.
Не знаеш какво е, защото не си го практикувала отдавна.
Радвам се, че ти си ги отгледала. Не искам да съм космическа майка.
Показа го ясно. Дано Съмър не бърка отказа ти от нея за нещо хубаво.
Не се опитвам. За всичко е виновна тя.
Боже! Ще е готино да си повече наоколо. Не искам да се женя.
На 17 г. съм. Водя се от любовта. Не се състезавайте за нея.
Можех да чуя всичко през шлема.
Добре че трябваше да убия повечето. - Този кораб вече отплава.
Сега ще пируваме!
Този случай не беше толкова спешен. - Дядо!
Морти! - Майките ми! Щом носят шлемове...
Подобрявах те, докато спиш. - Защо не го стори и с татко?
Хубаво е, че ни напомни. Време е да приберем Джери.
Нямаше да съм толкова напрегната, ако не бях омъжена
за безработното олицетворение на човешкия страх.
Намери си работа! Изминаха 10 г. - Доста брутално, Джери.
Има един хубав парк за алигатори, където да се самоубиеш.
Днес ме изключиха от училище. - Какво?!
Много си глупав, по дяволите! - Здравей, скъпи.
Това ми напомня за сезон две.
Не смятах, че ще го кажа,
но се радвам, че прекарахме това време разведени.
Секунда само.
На теория може да съм оттук,
но сега съм междуизмерен пътешественик.
Така че може да ми целунете научнофантастичния задник!
Разказах невероятен виц.
И какво приключение само!
Няма значение откъде сме, стига да сме заедно. Има поука.
Сега това е оригиналното измерение на всички.
Добър завършек, деца. - Върнахте се.
Джери от сезон две! - Преди да ми разкажете фамилията,
някой ще помогне ли с душа? По-студен е от Бет на годишнина.
И вижте какво открих в стаята на Рик.
Аз съм Г-н Фръндълс. - Не ми пука колко е сладък.
Съгласихме се без чудовища тук. - Чакай, Джери от втори сезон!
Г-н Фръндълс! - Всички в колата!
Аз съм Г-н Фръндълс! - Нали той беше Г-н Фръндълс?
Всички веднага към колата!
Аз съм г-н Фръндълс!
Защо си донесъл това чудо в къщата ни, татко?
Беше сладък! Трябва да открием друга времева линия.
Много е трудно без портали.
Ще направим онова с разрива отново.
Целият епизод ще се повтори. Кола, създай торби за повръщане.
Не може ли да се върнем и да го поправим?
Аз съм Г-н Фръндълс!
Не мога да повярвам, че пътуването е съсипано.
Ще го оправя, когато мога. - Използвай колената, мамо.
Колко пъти си го правил?
Господи! - И са умрели по естествен път, а?
Да. - Като старата ни времева линия ли?
Стана доста набързо, така че беше "пармиджано странно".
Как се казва? - "Пармезан".
Можех да ви оставя! Семейството не е толкова важно за мен.
Дори не съм вашият Рик. - Ще се видим вътре, татко.
Съжалявам, че се държах така относно Съмър. Тя е и твоя дъщеря.
Хубаво е да има граници. Дори аз съм поставила прекалено много такива.
Може ли да минавам спорадично? - Ще е хубаво.
Хубави дрехи. - Които винаги носим ли?
Да, Морти? - Обеща да не съм примамка,
за да накараш Рик да се върне. - Какво?
За да си примамка, онзи Рик трябва да цени нещо.
А на него изобщо не му пука.
Той е голяма работа.
Пармежан. - Пармезан.
Пармезан. Гадост. Мразя го.
Ехо? Морти? Онзи голям плъх?
Ето това е развитие.
Полека. Ти си Джери, нали? Така и не схванах цялата картинка.
Наистина си извън роля, а? - Ще си сложиш ли панталони?
Какво? Бях гол, за да се гъбаркам с един тип.
Случайно да си говорил с мен или с едно хлапе?
Може би. Защо?
Ако и ти го мразиш, може да обединим сили.
Вече не обединявам сили с никого. Боли ме главата, като ръководя хора.
Смъртоносен удар! Джери победи!
По дяволите, пич! Това беше жестоко.
Защо си тук? - И аз се питам същото.
В памет на Майк Мендел
Превод КАЛИН СТОЯНОВ